ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021                                                                                                  Справа №  908/86/21
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.
секретар судового засідання Загреба В.С.
за участю представників:
від позивача: Кравцов А.В. адвокат, ордер серії ЗП №095673  від 15.06.2021
від відповідача: Татаренко А.М. адвокат, довіреність №б/н від 02.09.2019
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21 (суддя Корсун В.Л.; рішення ухвалене о 11:41 год. у місті Запоріжжя, повний текст рішення складено 12.05.2021)
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ ФОРТІС", м.Запоріжжя
до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам", м.Енергодар, Запорізька область
про стягнення 1128247,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМ ФОРТІС" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 1012223,45 грн. основного боргу, 45454,93 грн. 3% річних і 70569,45 грн. індексу інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з своєчасної оплати поставленої продукції за договором поставки продукції від 28.10.2019 (12.11.19) №522(7)19Ук/53-121-01-19-08747.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21 позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМ ФОРТІС" - 1012223 грн. 45 коп. основного боргу, 45454 грн. 93 коп. 3% річних, 70569 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 16923 грн. 72 коп. судового збору та 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу з 30.12.20 до моменту остаточного виконання рішення суду.
Нарахування 3% річних  необхідно здійснювати за наступною формулою:
Сума 3% річних = С х 3 х Д/365/100, де:
С - сума основного боргу,
Д- кількість днів прострочення.
Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт порушення грошових зобов`язань відповідачем, у зв`язку з чим правомірними і обґрунтованими також є заявлені до стягнення суми  інфляційних втрат і 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ДП "НАЕК "Енергоатоам" в особі ВП "Запорізька АЕС") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних; ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних; судовий збір покласти на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Відповідач рішення суду першої інстанції вважає незаконним і необґрунтованим, що прийняте внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідач не погоджується з висновком суду про настання строку оплати за поставлену продукцію. Зі змісту пунктів 1.3., 1.5., 3.2., 4.6., 7.6. укладеного сторонами договору вбачається, що сторони розмежували строки оплати ПДВ за договором та ціни продукції без ПДВ за договором та встановили, що ціна продукції без ПДВ сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції, а ПДВ сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від продавця податкової накладної.
Так, скаржник вказує, що початком строку для оплати ціни продукції без ПДВ -2278337,50 грн. є 26.01.2020, кінцем строку -10.03.2020.Умовою (підставою) для здійснення оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ є отримання ВП ЗАЕС від ТОВ "ТМ Фортіс" електронної податкової накладної, оформлено та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН)  встановлених ПК України випадках і порядку. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений, а отже визначається вимогою позивача. Вимога щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ -455667,50 грн. до відповідача не надходила, отже строк для оплати не настав.
На думку відповідача, суд дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат і 3% річних і правильність їх розрахунків, оскільки судом не неправильно визначені строки виконання зобов`язання з оплати ціни продукції без ПДВ (відсутність в договорі умови про поетапну оплату ціни продукції - за кожною окремою видатковою накладною); не враховано, що обов`язок відповідача з оплати частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає кваліфікацію його поведінки як порушення зобов`язання.
На переконання скаржника, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано норми, які підлягали застосуванню: ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ч. 1 ст. 651 ЦК України. В той же час застосовано п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу, тоді як відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів не є предметом цього позову.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Позивач (ТОВ "ТМ ФОРТІС" ) у відзиві на апеляційну скаргу відхиляє її доводи виходячи з наступного.
Твердження відповідача про те, що строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості послуг в розмірі суми ПДВ в договорі не встановлений спростовується умовами п. 3.2. договору, в якому вказано, що оплата покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЕРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. Обов`язки за договором щодо реєстрації податкової накладної та її направлення на електрону адресу покупця постачальником виконані в повному обсязі.
Строк оплати поставленого за договором товару був визначений позивачем виходячи з вимог п. 3.2. договору - 45 календарних днів з моменту поставки окремо з дати за кожною видатковою накладною.
У відзиві позивач також вважає, що в даному випадку відповідачем подано завідомо безпідставна апеляційна скарга з вимогою про скасування рішення суду в частині, на підставі необґрунтованих доводів, направлена лише на надмірне затягування виконання судового рішення, у зв`язку з чим просить: визнати подання зі сторони відповідача завідомо безпідставної апеляційної скарги №28-23/12481 від 25.05.2021 зловживанням процесуальними правами, спрямованими на надмірне затягування виконання судового рішення по справі №908/86/21 від 30.04.2021; постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача штрафу у визначеному судом розмірі.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.06.2021 у складі колегії суддів: головуючого судді - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 28.07.2021 о 11:30 год.
07.07.2021 на електронну адресу суду від ТОВ "ТМ ФОРТІС" надійшла заява, в якій позивач просив надати представнику позивача адвокату Кравцову А.В. можливість участі у судовому засіданні по справі №908/86/21 призначеному на 28.07.2021 о 11:30 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
За розпорядженням керівника апарату суду №1664/21 від 07.07.2021, враховуючи звільнення рішенням ВРП №1406/0/15-21 від 17.06.2021 Широбокової Л.П. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи 908/86/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2021 у складі визначеної колегії прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатоам" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21 до свого провадження. Заяву ТОВ "ТМ ФОРТІС" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання у справі призначене на 28.07.2021 о 11:30 год. ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника позивача з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".
За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 28.07.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТМ ФОРТІС" (Постачальник) і Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (Покупець) 28.10.2019 (12.11.2019) укладено договір поставки продукції №522(7)19Ук/53-121-01-19-08747, за умовами якого, з урахуванням подальшої укладеної Додаткової угоди №1 від 15.11.2019 (27.11.2019) Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і сплатити продукцію вказану в пункті 1.1.договору.
В пункті 1.3. договору з урахуванням Додаткової угоди №1 сторони встановили строк поставки продукції: до 20.12.2019.
З урахуванням Додаткової угоди №1 від 15.11.2019 (27.11.2019), загальна вартість продукції становить 2287040,00 грн., крім того ПДВ 20 % 457408,00 грн., разом 2744448,00 грн. (пункт 3.1. договору).
За згодою сторін у пункті 3.2. договору розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання від Продавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.
За пунктами 4.1.-4.4. договору Поставка продукції відбувається відповідно до правил (ІНКОТЕРМС 2010) на умовах: DDP м. Енергодар. Одержувач продукції - ЗВ ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом", м. Енергодар, вул. Промислова, 133, склади. Поставка продукції відбувається в строки згідно з п. 1.3 договору.
Продукція, що поставляється, повинна супроводжуватись наступними документами:
а) видаткова накладна (3 шт.);
б) податкова накладна;
в) сертифікат якості, виданий підприємством-виробником оригінал або копія, завірена постачальником.
Пунктом 4.6. договору на Постачальника покладено обов`язок надати Покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси Покупця pdv1@atom.gov.ua та pdvzaes@mgw.npp.zp.ua протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною Постачальник надає Покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.
Згідно з пунктом 11.1. договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладання.
На виконання умов договору постачальником поставлена покупцю продукція:
- за видатковою накладною №РН-0000024 від 20.01.2019 на суму 190128,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000008 від 20.11.2019 на суму 157020,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000010 від 28.11.2019 на суму 372960,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000013 від 17.12.2019 на суму 403200,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000019 від 14.01.2020 на суму 225480,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000020 від 16.01.2020 на суму 290700,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000027 від 25.01.2020 на суму 1088100,00 грн. з ПДВ;
- за видатковою накладною №РН-0000029 від 25.01.2020 на суму 6417,00 грн. з ПДВ.
Загальна вартість поставленої продукції склала 2734005,00 грн.
Видаткові накладні підписані зі сторони покупця без зауважень і заперечень.
Покупцем продукція була оплачена частково в сумі 1721781,55 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №246 від 03.01.2020, №6843 від 15.05.2020, №9296 від 23.07.2020 і №16138 від 21.12.2020.
Сума заборгованості склала 1012223,45 грн. з ПДВ.
Листом №02/01 від 11.02.2020 постачальник повідомив покупця про здійснення ним за договором поставки металопрокату на суму 2734005,00 грн., у зв`язку з чим просив вважати договір виконаним.
Лист отриманий покупцем 12.02.2020 за №3436, що підтверджується штемпелем його вхідної кореспонденції.
Оскільки покупцем зобов`язання з повної оплати продукції виконані не були, постачальник з відповідним позовом звернувся до господарського суду.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Частиною першою статті 68 Господарського кодексу України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.
За приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
За частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Аналогічні норми містить і стаття 265 Господарського кодексу України.
За вимогами частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
За приписами частин першої, другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (частина перша статті 664 Цивільного кодексу України).
За змістом укладеного сторонами договору виконання постачальником обов`язку поставити продукцію підтверджується видатковою накладною.
Належним чином оформлена відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і підписана представником покупця видаткова накладна є первинним документом, що підтверджує виконання господарської операції.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач не заперечує поставку продукції, але не погоджується з висновком суду про настання строку для оплати поставленої продукції, вказує, що здійснення поетапної оплати поставленої продукції (за окремими видатковими накладними) договором не передбачено, у зв`язку з чим зобов`язання щодо здійснення розрахунку в розмірі ціни продукції без ПДВ виникло у покупця 25.01.2020 - дати поставки повного обсягу продукції. Таким чином, початком строку є 26.01.2020, кінцем - 10.03.2020; зобов`язання з оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ виникає у покупця з дня отримання електронної податкової накладної на повну суму ПДВ за договором. Тобто, з урахуванням останньої зареєстрованої в ЕРПН податкової накладної зобов`язання щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ виникло з - 15.06.2020.
Таке тлумачення відповідачем умов договору колегія суддів вважає помилковим.
За правилами частини першої статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Частинами третьою, четвертою статті 213 Цивільного кодексу України встановлено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.
Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд виходить з того, що  умови договору постачання щодо порядку оплати не забороняють поставки товару частинами, оскільки на час укладання складно передбачити чи буде поставка за однією видатковою накладною чи за декількома. Тобто, порядок оплати слід вважати однаковим як за однією видатковою накладною так і за декількома. З урахуванням вказаного і за умовами пункту 3.2. договору обов`язок щодо здійснення розрахунку в розмірі ціни продукції без ПДВ виникає після поставки окремо за кожною видатковою накладною, а щодо здійснення оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ з отримання окремої податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Дотримання позивачем умов пунктів 3.2., 4.6. договору щодо надання податкових накладних підтверджується самим відповідачем і матеріалами справи.
Так, на дві визначені договором електронні адреси покупця надійшли електронні податкові накладні:
№2 від 20.11.2019 на суму ПДВ 26170,00 грн.. Зареєстрована в ЄРПН 05.12.2019 і отримана покупцем 06.12.2019;
№4 від 28.11.2019 на суму ПДВ 62160,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 05.12.2019 і отримана покупцем 06.12.2019;
№4 від 17.12.2019 на суму ПДВ 67200,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 18.12.2019 і отримана покупцем 19.12.2019;
№2 від 14.01.2020 на суму ПДВ 37580,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 15.06.2020 і отримана покупцем 15.06.2020;
№3 від 16.01.2020 на суму ПДВ 48450,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 15.06.2020 і отримана покупцем 15.06.2020;
№6 від 20.01.2020 на суму ПДВ 31688,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 15.06.2020 і отримана покупцем 15.06.2020;
№8 від 25.01.2020 на суму ПДВ 181350,00 грн. Зареєстрована в ЄРПН 15.06.2020 і отримана покупцем 15.06.2020;
№9 від 25.01.2020 на суму ПДВ 1069,50 грн. Зареєстрована в ЄРПН 15.06.2020 і отримана покупцем 15.06.2020.
Посилання відповідача на неотримання від позивача вимоги щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ є безпідставними, оскільки пунктом 3.2. договору чітко передбачено обов`язок оплати після отримання податкової накладної. Умовами договору не вимагається окремо направляти покупцю вимоги про сплату частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ.
Позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахував до стягнення три проценти річних в сумі 45454,93 грн. за період з 14.01.2020 по 29.12.2020 і інфляційні втрати в сумі 70569,45 грн. за загальний період з січня по листопад 2020 року включно.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Розрахунок трьох процентів річних і інфляційних втрат нараховані позивачем за кожною накладною окремо і початок періоду прострочення визначений виходячи з дат отримання товару у видаткових накладних.
Здійснений позивачем розрахунок з урахуванням визначеного судом початку строку для оплати визнається судом арифметично правильним.
За наведених обставин, враховуючи доведеність позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, попередній суд дійшов обґрунтованого висновку про правильно визначений позивачем період стягнення і правомірне нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних.
Щодо викладеної позивачем у відзиві на апеляційну скаргу вимоги визнати подання відповідачем завідомо безпідставної апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами, спрямованими на надмірне затягування виконання судового рішення і постановлення ухвали про стягнення в дохід державного бюджету штрафу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Приписами статті 129 Конституції України і частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України Учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина перша статті 254 Господарського процесуального кодексу України).
За вимогами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
За правовою позицією викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17 принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 131 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами частини першої статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

З вищенаведених приписів вбачається, що подання стороною апеляційної скарги є її законним правом. 
В даному випадку матеріали справи не підтверджують, що дії відповідача мають ознаки очевидного зловживання своїми процесуальними правами, яке полягає у їх недобросовісному використанні або прагненні отримати у нелигітимний спосіб певні процесуальні переваги, або ускладнити здійснення судового розгляду чи здійснення іншою стороною процесуальних прав.
Тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача визнати подання відповідачем завідомо безпідставної апеляційної скарги зловживанням процесуальними правами, спрямованими на надмірне затягування виконання судового рішення і постановленні ухвали про стягнення в дохід державного бюджету штрафу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.
Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3405,00 грн. на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 у справі №908/86/21 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 30.07.2021.

Головуючий суддя                                                                                          І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                              І.Л. Кузнецова