ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       08 липня 2021 року                                                                м. Чернівці
Справа № 715/738/14-ц
       Провадження №22-ц/822/730/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.,
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,         
секретар – Собчук І.Ю.,
учасники справи:
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,
боржник – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
стягувач – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»
заінтересована особа – Глибоцький районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2019 року, головуючий у І-й інстанції – Маковійчук Ю.В., 

ВСТАНОВИВ: 
ТОВ «ФК «Гефест» у грудні 2019 року звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 
Посилалося на те, що 30 травня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено Договір про відступлення прав вимог № 114/2-8, відповідно до п.2.1 якого, на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») передає новому кредиторові (АТ «ОКСІ БАНК») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів, вказаними у реєстрі боржників.
Також зазначало, що в 30 травня 2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТзОВ «ФК «Гефест» укладено договір №30052019 відступлення права вимоги, відповідно до п.п. 2.2. на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор (AT «ОКСІ БАНК») передає (відступає) новому кредиторові (ТОВ «ФК «Гефест») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів, вказаними у реєстрі боржників наведених у додатку №1 до цього договору.
Просило замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТзОВ «ФК «Гефест» у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_1 , що відкрито на підставі виконавчого листа №715/738/14, виданого Глибоцьким районним судом Чернівецької області 05 травня 2014 року.
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Гефест» задоволено. 
Замінено вибулого стягувача ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_1 , що відкрито на підставі виконавчого листа №715/73814-ц, що виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник боржника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. 
Посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, прийнята без всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні оригінали або належним чином засвідчені платіжні документи про здійснення розрахунків за укладеними між сторонами договорами, що ставить під сумнів виконання самого правочину сторонами та матеріальний перехід прав вимоги. Заявником надано фотокопії документів, які належним чином не засвідчені. 
Для вирішення судом першої інстанції питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна була наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи за матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що договори, додатки до договорів про відступлення прав вимоги, реєстри іпотечних договорів до договорів відступлення прав за договорами іпотеки містять інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору іпотеки, а тому заява ТОВ «ФК «Гефест» є обґрунтованою. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 травня 2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення у справі № 715/738/14 про стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором №014/0032/82/45437 від 21 березня 2008 року в сумі 210 859 доларів США 37 центів. У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/0032/82/45437 від 21 березня 2008 року в розмірі 210 859 доларів США 37 центів звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 7321080900:01:002:0186, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Волока, Глибоцького району Чернівецької області та належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом їх продажу на прилюдних торгах.
28 вересня 2018 року Глибоцький районний ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області на підставі виконавчого листа у справі №715/738/14-ц, виданого на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2014 року, відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 57303151.
З наданих заявником копій документів вбачається, що 30 травня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено Договір про відступлення прав вимог № 114/2-8, відповідно до п.2.1 якого на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») передає новому кредиторові (АТ «ОКСІ БАНК») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів, вказаними у реєстрі боржників.
Додаток №1 до договору № 114/2-8 про відступлення права вимоги від 30 травня 2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору №014/0032/82/45437 від 21 березня 2008 року, та ОСОБА_2 , що виникли на підставі договору поруки №014/0032/82/45437/П від 21 березня 2008року.
31 травня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п.1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, і зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами відповідно до підписаних реєстрів боржників, первісний іпотекодержатель (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») відступає та передає, а новий іпотекодержатель (АТ «ОКСІ БАНК») приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору.
Реєстр іпотечних договорів до договору відступлення прав за договорами іпотеки від 31 травня 2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі Договору іпотеки №011/0032/24339 від 21 березня 2008 року.
Також встановлено, що 30 травня 2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір №30052019 відступлення права вимоги, відповідно до п.п. 2.2. на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, первісний кредитор (AT «ОКСІ БАНК») передає (відступає) новому кредиторові (ТОВ «ФК «Гефест») за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів, вказаними у реєстрі боржників наведених у додатку №1 до цього договору.
Додаток №1 до договору №30052019 відступлення права вимоги від 30 травня 2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі Кредитного договору №014/0032/82/45437 від 21 березня 2008 року, та ОСОБА_2 , що виникли на підставі Договору поруки №014/0032/82/45437/П від 21 березня 2008 року.
31 травня 2019 року між AT «ОКСІ БАНК» та TOB «ФК «Гефест» укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п.1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, і зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами відповідно до підписаних реєстрів боржників (надалі за текстом - «Кредитні договори»), первісний іпотекодержатель (AT «ОКСІ БАНК») відступає та передає, а новий іпотекодержатель (TOB «ФК «Гефест») приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору (надалі за текстом - «Договори іпотеки») - реєстрі іпотечних договорів (надалі за текстом - «Реєстр іпотечних договорів»).
Реєстр іпотечних договорів до договору відступлення прав за договорами іпотеки від 31 травня 2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі Договору іпотеки №011/0032/24339 від 21 березня 2008 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
З огляду на викладене, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 та від 03 лютого 2021 року у справі № 452/2191/19.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц вказано, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони. Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні – це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Гефест» не могло набути права вимоги на отримання коштів за валютним кредитом договором є неспроможними, виходячи з наступного.
Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).
Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.
Водночас, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Судом не встановлено, що Договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 вказано, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Згідно з пунктом 2.2 договору про відступлення прав вимоги від 30 травня 2019 року, укладеним між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Гефест», відступлення новому кредитору зазначених в Попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором пункту 3.3 договору та з моменту підписання сторонами Реєстру боржників, складених за формою, наведеною в додатку № 2 до договору.
Відповідно до пункту 3.3 вказаного договору про відступлення прав вимоги у випадку, якщо на момент підписання Реєстру Боржників будь-яка заборгованість за Кредитним договором буде погашена повністю, відповідні права вимоги щодо такого кредитного договору не включаються в Реєстр Боржників.
Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази та встановивши обставини у справі, правильно виходив з того, що оскільки АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги за кредитним договором від 21 березня 2008 року, при цьому перехід права вимоги до товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договори про відступлення прав недійсними не визнавалися та не скасовані, то дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну позивача у справі його правонаступником.
З огляду на викладене, помилковим є посилання в апеляційній скарзі на те, що немає належних та допустимих доказів на підтвердження заміни кредитора. Відсутність доказів повної оплати за Договорами про відступлення прав вимоги на час або після їх укладення не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, оскільки не входить до переліку умов договору, за яких відбувається відступлення прав новому кредитору.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують і не є підставою для скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Встановивши, що заявником надано суду докази на підтвердження переходу зобов`язань до ТОВ «ФК «Гефест», суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції – без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 12 липня 2021 року.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк 
Судді:                                                        Н.К. Височанська
І.Н. Лисак