Ухвала
 
14 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 450/1180/17
провадження № 61-9403ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Виробничий структурний підрозділ «Служба колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання права на приватизацію житлового приміщення, зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), Регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі - РФ «Львівська залізниця») надати їм всі необхідні документи для приватизації вказаного житлового приміщення; зобов`язати відповідачів розглянути питання про приватизацію ними зазначеного житлового приміщення та прийняти відповідне рішення.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням ухвали цього суду від 05 серпня 2020 року про виправлення описок, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право на приватизацію житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», РФ «Львівська залізниця» надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 всі необхідні документи щодо приватизації житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця», РФ «Львівська залізниця» розглянути питання про приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з прийняттям рішення за результатами розгляду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року (повний текст якої складено 15 березня 2021 року) апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року, з урахуванням виправлених в ньому описок ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2020 року, - без змін.
 
04 червня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року поновлено АТ «Українська залізниця» строк на касаційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306306862610, АТ «Українська залізниця» отримало зазначену ухвалу 16 червня 2021 року.
 
25 червня 2021 року АТ «Українська залізниця» подало засобами поштового зв`язку заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначило: «Підставою для оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій з мотивів неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права в цій справі є, зокрема і відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки правовідносини щодо приватизації майна залізничного транспорту є по своїй природі специфічними та унікальними, так як пов`язані з припиненням функцій органу приватизації та його в цілому, який був утворений на державному підприємстві та діяв з 1993 до 2015 року. Однак, суспільні відносини з приватизації майна залізниці не перестали існувати і не втратили свою актуальність та потребують нормативного регулювання, яке в свою чергу відсутнє. А відтак і подібні правовідносини зі схожими обставинами і практика щодо їх врегулювання відсутня».
 
Касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, повинна містити: 1) посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 2) посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування цієї ж норми права; 3) конкретизацію змісту правовідносин, щодо яких цей висновок відсутній; 4) обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Доводи заяви АТ «Українська залізниця» не свідчать про касаційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявник не вказав конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не конкретизував змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та не навів переконливих аргументів на підтвердження цих обставин.
 
Формальне посилання АТ «Українська залізниця» на те, що касаційна скарга подана через неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є - домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.
 
Заява АТ «Українська залізниця» про усунення недоліків касаційної скарги не містить посилань на інші підстави касаційного оскарження судових рішень.
 
Посилання АТ «Українська залізниця» на постанову Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 683/560/16-ц також не формує чітких підстав касаційного оскарження в розумінні частини другої статті 389 ЦПК України, а суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, яких заявник не навів у її тексті. Процесуальним законодавством на заявника покладено обов`язок зазначити норму права, яку суд застосував без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Враховуючи викладене, АТ «Українська залізниця» не виконало вимог ухвали Верховного Суду від 10 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху щодо подання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху АТ «Українська залізниця» було детально роз`яснено, в чому полягають недоліки його касаційної скарги, спосіб їх усунення, а також наслідки невиконання ухвали суду.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху та її повернення в разі неусунення недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Частинами п`ятою і шостою статті 393 ЦПК України передбачено, що питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Отримавши ухвалу Верховного Суду від 10 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху, у відведений судом строк АТ «Українська залізниця» не виконало вимог цієї ухвали, не подало до Верховного Суду уточненої касаційної скарги з наведеною (наведеними) в ній передбаченою (передбаченими) частиною другою статті 389 ЦПК України підставою (підставами), на якій (яких) подається касаційна скарга, з належним її (їх) обґрунтуванням, та не усунуло недоліків касаційної скарги, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Тому касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Виробничий структурний підрозділ «Служба колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання права на приватизацію житлового приміщення, зобов`язання вчинити дії вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. А. Стрільчук