ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1341/20                                        Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 22-ц/818/633/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року                                                                м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
Головуючого                 Яцини В.Б.,
суддів колегії                Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Пілюгіної О.М., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
в с т а н о в и в :
У березні 2020 року позивач подав до суду позовну заяву та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 липня 2018 року в розмірі 141490,64 гривень.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 12 липня 2018 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 75000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява від 12 липня 2018 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 12 липня 2018 року. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 12 липня 2018 року відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання наступним чином: договірним списанням – відповідач доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань відповідача за цим договором; внесенням відповідачем коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за рахунок кредиту, за користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити банку відсотки визначені в Тарифах, які діють на дату нарахування здійснення трат за рахунок кредиту; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом - сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту б/н від 12 липня 2018 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 09 січня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 151655,14 гривень, з якої стягненню, на думку позивача підлягає сума в розмірі 141490,64 гривень, з яких сума заборгованості за тілом кредиту в тому числі за простроченим тілом кредиту в розмірі 110484,45 гривень; сума заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7867,62 гривень та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 12 липня 2018 року до 01 грудня 2019 року в розмірі 23138,57 гривень. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020 року частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12 липня 2018 року в розмірі 118352 (сто вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) гривні 07 копійок.
В задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за кредитним договором б/н від 12 липня 2018 року – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору в розмірі 1775 (одна тисяча сімсот сімдесят п`ять) гривень 28 копійок, в іншій частині віднести за рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення про відмову у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині рішення просить залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 12.07.2018 відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту).
В кінці довідки зазначено: «Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування».
У вказані довідці зазначено:
процентна ставка: у пільговий період 0.00001 % річних, поза межами пільгового періоду 42 % річних для картки «Універсальна Голд» та 43,2 % річних для картки «Універсальна».
при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту — 84 % річних для картки «Універсальна Голд» та 86,4 % річних для картки «Універсальна».
Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З огляду на те, що банком рішення суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні коштів, то відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.
Згідно із п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині не відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що вбачається зі ст.610 ЦК України.
Як передбачено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тому з огляду на зазначене можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 12 липня 2018 року, ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному банківському сайті в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами банку складають між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
В якості доказів позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms/ та паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, відповідно до яких відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. 
Відповідно до даних паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 12 липня 2018 року, ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно в строк до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00 гривень; сплати проценти за користування кредитом в розмірі базової процентної ставки у межах пільгового періоду в розмірі – 0,00001% та поза його межами – в розмірі 42% річних; при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту встановлено процентну ставку – 84%; при непогашенні суми простроченого кредиту, а саме за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 12 липня 2018 року станом на 09 січня 2020 року складає 141490,64 гривень з яких:
- заборгованість за тілом кредиту в розмірі 110484,45 гривень;
- заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 7867,62 гривень;
- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 12 липня 2018 року до 01 грудня 2019 року в розмірі 23138,57 гривень.
За даними паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 12 липня 2018 року, ОСОБА_1 зобов`язався, що між сторонами визначені умови договору про встановлення реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; загальна процентна ставка, відсотків річних та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.
З наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами у формі анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку був укладений договір споживчого кредиту (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла станом на дату укладення договору).
Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг б/н від 12 липня 2018 року, тому суд вважає що сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 110484,45 гривень та сума заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7867,62 гривень, підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов в цій частині вимог – задоволенню, при цьому виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором від 12 липня 2018 року у добровільному порядку, розмір процентної ставки щодо прострочення виконання зобов`язання, визначений умовами паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 12 липня 2018 року, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано.
При цьому, суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 12 липня 2018 року до 01 грудня 2019 року в розмірі 23138,57 гривень, оскільки позивачем не доведено, що вказана сума є боргом з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення або є сумою трьох процентів річних від простроченої суми, при цьому умовами кредитного договору б/н від 12 липня 2018 року визначений розмір процентів. 
Таким чином, суд частково задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12 липня 2018 року в загальному розмірі 118352,07 гривень (118352,07 гривень = 110484,45 гривень (заборгованість за тілом кредиту) + 7867,62 гривень (заборгованість за простроченими відсотками).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 зазначеного Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитор зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитор; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. 
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони з урахуванням загальних вимог щодо юридичної визначеності як однієї із умов для вільного волевиявлення заявника мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк за змістом визначених у ст.ст. 77-80 ЦПК України вимог щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів та процесуального обов`язку доказування, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
У частині третій статті 100 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору.
Позивач на обґрунтування доводів позову також посилався на вищевказані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як на невід`ємні частини договору споживчого кредитування, укладеного між сторонами.
На обґрунтування своїх висновків суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України правильно покликався на праві висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права щодо порядку укладення договору споживчого кредиту, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. 
Суд першої інстанції не у повному обсязі взяв до уваги наявний у справі паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем і цей факт не заперечувався, в якому зазначені інформація та контактні дані кредитора, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с. 20-23).
Тому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.
Суд першої інстанції всупереч норми ст. 89 ЦПК України не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Суд не надав належної оцінки тому факту, за відповідач внаслідок підписання Паспорту споживчого кредиту погодився із умовами договору споживчого договору про отримання готівкових коштів з використанням платіжної карти у межах пільгового періоду (а.с. 20-23).
За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит – вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) – грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 вказаного Закону кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:
1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;
2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);
3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;
4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;
5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;
6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.
Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.
Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;
7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності).
Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача;
8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);
9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;
10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;
11) порядок дострокового повернення кредиту;
12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.
Зі змісту наданого банком в суді першої інстанції паспорту споживчого кредиту вбачається, що вказані вимоги Закону у даному випадку позивачем були дотримані.
У наданому до суду першої інстанції банком Паспорті споживчого кредиту, який відповідає вказаним вимогам закону, та який містить підпис ОСОБА_1 , зазначена процентна ставка: у межах пільгового періоду 0,00001% річних; поза межами пільгового періоду 43,2% річних для картки «Універсальна» або 42% для картки «Універсальна голд»; поза межами пільгового періоду і погашенню кредита мінімальним платежами під 52,84% та 53,36 % річних відповідно; процентна ставка, яка застосується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 86,4 % та 84 % річних відповідно; розмір щомісячних платежів (5%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою – 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.
При цьому позичальник своїм підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а також – отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту позичальник ОСОБА_1 відповідно до статей 626, 627, 628, 634ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Саме до таких правових висновків щодо застосування норм права до спірних правовідносин дійшов касаційний суд при аналогічних обставинах справи у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, які суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Ураховуючи викладене, оскільки сторонами було належним чином погоджені умови споживчого кредиту, зокрема: процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх порядок нарахування, позичальник отримав платіжну картку, за допомогою якої він користувався цим кредитом, то у даному випадку крім заборгованості за тілом кредиту та основних відсотків з нього відповідно до наведених норм ст.ст. 526, 549, 638, 1048, 1050 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України відповідно до наданого позивачем розрахунку, який відповідачем всупереч його процесуального обов`язку не спростовав, а саме: 23138,57 гривень заборгованості за простроченими відсотками.
З огляду на викладене, слід визнати, що суд всупереч ст.ст. 81, 89, 263 ЦПК України належним чином не дослідив надані банком докази про видачу відповідачу кредиту, що доведено вищевказаними доказами та розрахунками. Суд не врахував, що зазначені докази відповідачем також не спростовано. З урахуванням того, що відповідач був належним чином повідомлений судом відповідно до передбаченого у ст.ст. 128-131 ЦПК України порядку, до суду не з`явився, свої заперечення не зазначив і надані позивачем докази не спростував.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги спростовують висновки суду, тому відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову і в цій частині постановляє нове судове рішення про задоволення позову повністю: стягнення заборгованості за простроченими відсотками на суму 23138,57 грн
Відповідно до відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020року – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 25 червня 2007 року Липецьким відділом ГУМВС України в Харківській області, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ: 14360570, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; поштова адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) 23138 (двадцять три тисячі сто тридцять вісім) гривень 57 копійок заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України. 
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2020року в іншій частині – не переглядалось.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5305 (п`ять тисяч триста п`ять) гривень 90 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів після її вручення лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 17 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.

                                                                               А.В. Котелевець.