Дата документу 07.07.2021 Справа № 334/6704/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 334/6704/13                           Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/2308/21                         Філіпова І.М.
                                                                                Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 липня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Дашковської А.В.
                                       Онищенка Е.А.                
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» від 12.03.2007 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» №14/2007/0130/Фап від 12.03.2007 року в загальній сумі 202 887,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 028,87 грн. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року замінено первісного стягувача ПАТ КБ «Надра» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №0814/1399/2012, виданих Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» від 12.03.2007 року на ТОВ «ФК Факторінгс».
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, яку обґрунтовує тим, що 25 березня 2021 року він отримав рекомендованим листом Укрпошти дві постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.АВ. по виконавчому провадженню ВП №65541660: постанову від 22.03.2021 року №3850 про арешт легкового авто та постанову від 22.03.2021 року №3853 про оголошення в розшук цього авто.
Вважає дії приватного виконавця по винесенню зазначених постанов протиправними, оскільки вони порушують вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень» та ЗУ «Про звернення громадян».
Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2013 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
11.02.2014 року судом було видано виконавчий лист по даній справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року по цій справі замінено первісного стягувача на ТОВ «ФК Факторингс».
Рішення суду набрало законної сили 22.09.2020 року.
Згідно із офіційним листом Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя від 16.06.2020 року №51320 виконавчий лист від 11.02.2014 року по справі 334/6704/13-ц було повторно повернуто стягувачу 23.06.2017 року на підставі п.7 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».
16.02.2021 року виконавець винесла три постанови по даній справі про відкриття виконавчого провадження ВП №64541660 та стягнення коштів. Тобто виконавець відкрила виконавче провадження на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення якого до примусового виконання після переривання строку давності сплив 23 червня 2020 року.
Вказує, що відкриття даного виконавчого провадження 16 лютого 2021 року є незаконним, оскільки відповідно до п.2 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець мала повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення на підставі того, що пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
23 лютого 2021 року рекомендованим листом із заявою виконавця було повідомлено про те, що згідно із листом ВДВС від 16.06.2020 року № 51320 виконавчий лист від 11.02.2014 року по справі №334/6704/13-ц було повернуто стягувачу 23.06.2017 року, що згідно із вимогами ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення даного виконавчого листа до примусового виконання сплив ще у червні 2020 року. Саме цей лист виконавчої служби від 16.06.2020 року направлено приватному виконавцю цим ж рекомендованим листом.
Зазначає, що незважаючи на отриманий лист, виконавець 22 березня 2021 року протиправно наклала арешт на його майно та кошти. 
Вважає, що саме відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, щодо якого пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання порушує його права.
Також зазначає, що з 2016 року він не проживає і не зареєстрований в Запорізькій області, не має там жодного майна, тому приватний виконавець своїми діями по відкриття провадження порушив вимоги ст. 24,25 ЗУ «Про виконавче провадження».
Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про арешт та розшук майна і коштів ОСОБА_1 незаконними; постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 16 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження та від 22 березня 20121 року про арешт і розшук майна і коштів боржника по справі ВП №64541660 скасувати як такі, що суперечать вимогами закону. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року відмовлено у задоволені скарги.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом неповно з`ясовані обставини справи та не в повному обсязі досліджені надані докази. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Не досліджені строки та місце проведення виконавчих дій. Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.
На зазначену апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. подала відзив за змістом якого повністю підтримує висновки суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» у діях приватного виконавця та в прийнятих ним рішеннях не встановлено.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні приватного виконавця Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження ВП №64541660 з примусового виконання виконавчого листа №334/6704/13-ц від 05.12.2013 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 202 887, 37 грн.
16.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочато виконавчі дії. 
Копія вказаної постанови, а також постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.02.2021 року, копія постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.02.2021 року була направлена боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , яка була отримана 22.02.2021 року. 
23.02.2021 року ОСОБА_2 - батько скаржника, надіслав на адресу приватного виконавця лист з вимогою про закриття виконавчого провадження у зв`язку зі закінченням строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. 
Відповідно до ст. 449 ЦПК України скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Встановлено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано 22.02.2021 року батьком скаржника ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та наведеними висновками суду. 
Також встановлено, що копію постанови від 16.02.2021 року ОСОБА_1 отримав саме від батька, а не приватного виконавця, вказана копія постанови разом з копією супровідного листа від приватного виконавця датовані 16.02.2021 року були долучені до матеріалів скарги. 
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи. 
Відповідно до абз. 5,6 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.
З копії виконавчого листа №334/6704/13-ц від 05.12.2013 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, вбачається. що зареєстрованим місцем проживання боржника вказано АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 до 01.08.2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією листа від 29.12.2020 року Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області. 
Згідно довідки про реєстрацію місця поживання особи від 15.10.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Таким чином, приватний виконавець Шавлукова З. А. відкрила виконавче провадження за зареєстрованим місцем проживання боржника, яке було вказано у виконавчому листі, що відповідає правовій позиції ВС КАС у справі №380/7750/20 від 31.03.2021 року. При цьому, Інструкція з організації примусового виконання рішень не містить обов`язку приватного виконавця перевіряти зазначене у виконавчому листі зареєстроване місце проживання боржника. 
Така позиція узгоджується з правовою позицією ВС КАС у справі №460/35374/20 від 09.12.2020 року, в якій зазначено, що частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» установлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника. Відповідальність за вчинення виконавчого напису відповідно до вимог Глави 16 розділу II Порядку №  296/5 несе нотаріус, як особа, яка вчиняє виконавчий напис. Перевірка ж майнового стану боржника, розшук боржника та/ або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні (частини друга, четверта статті 13, частина сьома статті 26, стаття 36, частина восьма статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Крім того, у скарзі ОСОБА_3 стверджує, що 25.03.2021 року він отримав рекомендований лист Укрпошти, в якому знаходилися дві постанови приватного виконавця від 22.03.2021 року №3850 про арешт легкового авто та постанова №3852 про оголошення в розшук цього авто, тобто ОСОБА_1 особисто отримав листи, які були адресовані йому у м. Запоріжжя, за адресою вказаною у виконавчому листі, що також спростовує доводи скаржника, що він фактично не проживає за вказаною адресою. 
Слід зазначити отримавши постанови від 16.02.2021 року та від 22.03.2021 року боржник до приватного виконавця не звертався з повідомленням про зміну фактичного місця проживання. У своїй заяві від 23.02.2021 року ОСОБА_2 - батько скаржника, також таку інформацію не надав. 
Згідно відповіді заступника начальника Вознесенівського відділу державної виконавчої служби від 21.04.2021 року №19951/1 відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Вознесенівського відділу ДВС у м. Запоріжжі не знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів 334/6704/13-ц від 11.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Надра» заборгованості 202 887, 37 грн. та 2028, 87 грн. 
Згідно листа від 16.06.2020 року начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя виконавчий лист №334/6704/13-ц від 11.02.2014 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Надра» у сумі 202 887,37 грн. 23.06.2017 року разом з копією постанови було повернуто стягувачеві ПАТ «Надра» на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Таким чином, висновок суду про те, що приватним виконавцем Шавлуковою З.А. при відкритті виконавчого провадження на підставі виконавчого листа не порушено вимог закону щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (згідно виконавчого листа №334/6704/13-ц строк пред`явлення його до виконання закінчується 08.08.2021 року), а факт можливого підроблення запису державного виконавця на виконавчому листі належними доказами суду не доведено, є обґрунтованим.
За вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи те, що скаржником не зазначено жодних підстав для скасування постанови про арешт і розшук мана і коштів боржника, не зазначено які дії приватного виконавця порушили його права, які саме права скаржника були порушені вказаною постановою від 22.03.2021 року, при цьому скарга не містить жодних обставин, посилання на докази, які би свідчили про порушення вимог закону приватним виконавцем при прийнятті вказаної постанови, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
               Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення та дії було прийнято відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження, права чи свободи заявника не було порушено, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2021 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 12 липня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                А.В. Дашковська
       
                                                                               Е.А. Онищенко