ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/4102/20 пров. № А/857/8734/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 19 березня 2021 року в справі №380/4102/20 (суддя Кузан Р.І., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

                                                В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: а) визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача в частині виплати йому допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
б) стягнути із військової частини НОМЕР_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 в розмірі 6291 грн.
в) визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
г) стягнути із військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 у сумі 46491,9 грн. 
Рішенням від 19 березня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та лютому 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року допомогу на оздоровлення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, в розмірі 6291 грн. з утриманням необхідних податків та зборів з цієї суми.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що його доводи щодо неврахування додаткової грошової допомоги при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні підтверджуються як розрахунками, зазначеними в позовній заяві, так і наявними в справі доказами, наданими суду в додаток до позовної заяви. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що Наказом командувача військ оперативного командування ,,Захід” від 02.12.2017 №163-РС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, на підставі п. ,,в” (за віком – у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) з урахуванням вимог ч. 8 ст. 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2017 №289 позивача виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення указаної військової частини з виплатою, зокрема, одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 26 календарних років. 
Як слідує з витягу з наказу № 289, на час звільнення позивача зі служби вислуга років останнього становила: календарна - 26 років 03 місяці 22 дні; пільгова - 00 роки 06 місяців 24 дні. 
Відповідно до особового рахунку позивача з січня 2016 року по грудень 2017 року йому нараховувалась та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода. Зокрема, розмір такої винагороди в листопаді 2016 року становив 3125,10 грн., а в лютому 2017 року – 3165,90 грн.
Суд встановив, що позивачу у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року виплачувалась допомога на оздоровлення в розмірі 5216,50 грн. та 5276,50 грн. відповідно, без врахування отриманої в ці періоди щомісячної додаткової грошової винагороди.
Крім цього, в грудні 2017 року позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 67814,50 грн.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог,  суд першої інстанції керувався тим, позивач не навів жодних обґрунтувань щодо розміру заявленої ним суми недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні та не надав доказів того, що при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні позивача в розмірі 67814,50 грн відповідачем невірно визначено розмір місячного грошового забезпечення, з якого обраховувалась така допомога. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Стаття 1 вищезазначеного Закону передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 ,,Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 ,,Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” (далі – Постанова №889) уряд встановив щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Крім того, згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звільнений з військової служби Збройних Сил України та на момент такого звільнення він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-ХІІ.
Матеріалами справи, а саме, особовим рахунком, долученим до позовної заяви, підтверджується, що позивач  з січня 2016 по грудень 2017 року отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця.
При цьому, як підтверджується особовим рахунком, долученим до позовної заяви, вказана одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована та виплачена у розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування додаткової грошової щомісячної винагороди.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.
При цьому, суд зазначає, що позивач самостійно здійснив розрахунок суми недоплачених сум.
Разом з тим, суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо обрахунку та визначення конкретного розміру зазначеної допомоги, оскільки такі повноваження належать відповідачу.
Тому, стягнення розрахованих позивачем сум вказаних допомог є неналежним способом захисту порушених прав позивача.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , як розрахункової величини при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати Львівського окружного адміністративного суду  від 19 березня 2021 року в справі №380/4102/20  в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, без врахування в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних років з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.      

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повне судове рішення складено 06.07.2021р.