Постанова
Іменем України
 
30 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 405/6297/14
 
провадження № 61-11743св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , міська рада міста Кропивницького,
 
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , міська рада міста Кропивницького,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 листопада 2019 року у складі судді Шевченко І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2020 рокуу складі колегії суддів: Черненка В. В., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , міської ради міста Кропивницького, у якій, з урахуванням уточнень, просила встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою 
АДРЕСА_1 , між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до першого варіанту висновку експерта 
№ 2190, 2191 судової земельно-технічної експертизи від 28 липня 2016 року (надалі Висновок) (графічно зображеного в додатку 3 Висновку) виділивши в загальне користування співвласників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та 
ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 226,90 кв. м. (кожному співвласнику пропорційно по 56,72 кв. м.), розташовану з боку фасадної та лівої бокової межі (в графічному зображенні додатку № 3 Висновку зображення виділене білим кольором); співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельну ділянку загальною площею 36,6 кв. м. (кожному співвласнику пропорційно по 
18,30 кв. м.), розташовану з боку лівої бокової межі (в графічному зображенні додатку № 3 Висновку зображення виділене жовтим кольором); співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 162,85 кв. м. (кожному співвласнику пропорційно по 81,42 кв. м.), розташовану з правої бокової межі (в графічному зображенні додатку № 3 Висновку зображення виділене помаранчевим кольором); в особисте користування: ОСОБА_6 з часткою 3/20 земельну ділянку з 2-х частин 90,87 кв. м. та 21,6 кв. м., сумарною площею 119,97 кв. м. ( в графічному додатку № 3 Висновку зображення виділене рожевим кольором) та яка з урахуванням площі загального користування становить 
176,69 кв. м.; ОСОБА_9 з часткою 13/25 земельну ділянку з 5-ти частин 
73,38 кв. м., 52,5 кв. м., 28,8 кв. м., 22,4 кв. м, 69,9 кв. м., сумарною площею 
246,98 кв. м. (в графічному додатку № 3 Висновку зображення фіолетового кольору) та яка з урахуванням площі загального користування становить 
403,42 кв. м.; ОСОБА_3 з часткою 9/100 земельну ділянку площею 106,60 кв. м. (в графічному додатку № 3 Висновку зображення синього кольору) та яка з урахуванням площі загального користування становить 181,62 кв. м.; ОСОБА_2 з часткою 6/25 земельну ділянку з трьох частин 163,54 кв. м, 67,0 кв. м та 28,8 кв. м сумарною площею 259,34 кв. м (в графічному додатку № 3 Висновку зображення зеленого кольору) та яка з урахуванням площі загального користування становить 397,48 кв. м; стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь судові витрати.
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 3/20 частини житлового будинку (домоволодіння) за адресою:  АДРЕСА_1 . Її право власності підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 07 травня 2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 січня 2008 року.
 
Іншими співвласниками вказаного житлового будинку є: ОСОБА_2 , якій належить 6/25 частин будинку, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2007 року № 1-2028, ОСОБА_3 , якому належить 9/100 частин житлового будинку згідно свідоцтва про право власності від 13 квітня 2007 року та ОСОБА_7 , якому належить 13/25 частин будинку, згідно свідоцтва про право власності від 13 квітня 2007 року № 428.
 
Всі співвласники користуються житловим будинком спільно, проте кожен має окремий вхід до своєї квартири, веде окреме господарство. Спільний житловий будинок разом з господарсько-побутовими будівлями, фактично розташований на земельній ділянці загальною площею 1797,0 кв. м., з яких 1 115,24 кв. м. закріплено за будівлею в постійне користування згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 18 листопада 1996 року № 741 та 681,76 кв. м., фактично використовується співвласниками будинку, що підтверджується технічним паспортом від 20 грудня 2010 року та довідкою від 
20 грудня 2010 року.
 
Між співвласниками склався порядок користування земельною ділянкою, на якій розміщений спільний будинок, однак він не забезпечує інтереси всіх співвласників, тому між ними виник спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спільний житловий будинок.
 
Позивач зазначив, що вирішення спору в добровільному порядку є неможливим через недосягнення спільної згоди щодо порядку користування земельною ділянкою в розмірах, пропорційних розмірам часток в житловому будинку (домоволодінні), який на ній розміщений.
 
ОСОБА_7 звернувся в суд із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , а саме виділити у загальне користування співвласників ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 для можливості обслуговування житлового будинку, для користування господарськими будівлями та для в`їзду до домоволодіння через ворота земельну ділянку загальною площею 226,31 кв. м. (кожному співвласнику пропорційно по 56,57 кв. м.), розташовану з боку фасадної та лівої бокової межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (в графічному додатку № 5 зображено білим кольором).
 
Виділити у особисте користування співвласнику ОСОБА_7 земельну ділянку з 4-х частин: 113, 20 кв. м., 102,90 кв. м., 154, 27 кв. м., 60,20 кв. м., сумарною площею 430,57 кв. м. (в графічному додатку №5 зображено фіолетовим кольором).
 
Виділити у особисте користування співвласнику ОСОБА_3 земельну ділянку 115,5 кв. м. (в графічному додатку №5 зображено синім кольором). 
 
Виділити у особисте користування співвласнику ОСОБА_2 , з часткою 6,25, земельну ділянку з 2-х частин 246,5 кв. м. та 28,8 кв. м., сумарною площею 
275,36 кв. м. (в графічному додатку №5 зображено зеленим кольором), та з урахуванням площі загального користування становить 331,93 кв. м., що більше належного на 53,71 кв. м.
 
Виділити у особисте користування співвласнику ОСОБА_6 земельну ділянку площею 111,50 кв. м. (в графічному додатку №5 зображено рожевим кольором). Стягнути судові витрати.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що земельна ділянка за адресою: 
АДРЕСА_1 закріплена за будівлею в постійне користування згідно рішення № 470 від 10 серпня 1954 року, площа якої збільшена на 211,94 кв. м до 1115,24 кв. м за рахунок земель резервного фонду міста, рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради Народних депутатів № 741 від 18 листопада 1996 року «Про розгляд заяв громадян з питання зміни площ та меж земельних ділянок». Згідно рішення був складений та 27 листопада 1996 року затверджений генплан меж земельної ділянки загальною площею 1115,24 кв. м. З висновком проведеної експертизи він не погоджувався та просив призначити земельно-технічну експертизу.
 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 08 червня 2018 року по справі замінено позивача ОСОБА_6 на ОСОБА_1 .
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог в якій просила встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до первинних часток кожного із співвласників в праві власності на житловий будинок на час виникнення спільної часткової власності на житловий будинок, тобто станом на 1954 рік та 1996 рік, виділивши їй в користування 1/3 частину земельної ділянки. Порядок користування земельною ділянкою встановити згідно варіанту 2 графічний додаток Ж висновку експерта, складеного за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи № 157 від 25 червня 2018 року експертами ТОВ «Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза» та стягнути з відповідачів всі понесені нею витрати по справі, а саме: суму судового збору, витрати на правову допомогу - 5 000,00 грн, за проведення експертизи - 
7 000,00 грн. 
 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 липня 2019 року замінено ОСОБА_7 (у зв`язку зі смертю) на його правонаступника 
ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 листопада 
2019 року, з урахуванням ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда 
від 02 грудня 2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.
 
Встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у спільне користування частину земельної ділянки для проїзду до житлового будинку та господарських будівель, загальною площею 
221 кв. м, ОСОБА_3 9/100 частини площею 83 кв. м, ОСОБА_4 13/25 (52/100) частини, площею 482 кв. м, ОСОБА_1 3/20 (15/100) частини, площею 139 кв.м, ОСОБА_2 6/25 (24/100) частини, площею 223 кв.м, від площі земельної ділянки з вирахуванням площі спільного користування, що становить:
 
межі частини спільної ділянки у спільне користування співвласників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в додатку № 2 висновку експерта 
№ 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, позначено лініями жовтого кольору з наступними цифрами чорного кольору: 1-2-3-4-5-6-4-16-15-14-17-18-50-49-48-47-40-39-38-88-87-85-84-83-82-81-80-79-78-77-76-73-74-75-1 та лінійною штриховкою жовтого кольору.
 
ОСОБА_3 для користування та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено частину земельної ділянки, яка складається із частини площі під житловим будинком, що позначена як квартира № 2 у Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок та прибудинковою територією площею 72 кв.м.
 
Для можливості проходу до частини житлового будинку з прибудинковою територією ОСОБА_3 , у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділено частину земельної ділянки шириною 1 м. з площею 11 кв.м.
 
Межі частин земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_3 в додатку № 2 до висновку експерта від 27 квітня 2018 року № 16498/17-41, позначено лініями блакитного кольору з наступними цифрами чорного кольору: 11-12-13-19-20-21-22-23-24-25-26-27-11 та крапковою штриховкою блакитного кольору, та частини земельної ділянки спільного користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - лініями фіолетового кольору з наступними цифрами чорного кольору: 13-14-17-18-19-13 та лінійною штриховкою фіолетового кольору.
 
ОСОБА_4 для користування та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено частину земельної ділянки, яка складається із частини площі під житловим будинком, що позначена як квартира № 1 , у Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок та прибудинковою територією 
97 кв.м. (ділянка № НОМЕР_1 ), під господарськими будівлями - сарай літ В, гараж літ. Г та пів гаражу літ. Е - площею 116 кв.м. (ділянка НОМЕР_2), прибудинковою територією з північної сторони - площею 48 кв.м (ділянка НОМЕР_3) та з південної сторони - площею 174 кв.м. (ділянка № 4).
 
У спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виділено частину земельної ділянки для обслуговування частини житлового будинку шириною 1 м. площею 
1 кв.м.
 
Межі частин земельної ділянки, які виділяються ОСОБА_4 в додатку № 2 до висновку експерта № 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, позначені лініями помаранчевого кольору з наступними цифрами чорного кольору: ділянка НОМЕР_4:
18-19-20-21-22-23-24-25-45-44-46-41-40-47-48-49-50-18, ділянка НОМЕР_2 : 69-70-71-72-73-76-77-78-79-80- 81-82-83-84-69, ділянка НОМЕР_3 : 14-15-16-7-8-9-10-11-12-13-14, ділянка НОМЕР_5: 57-58-59-60-61-62-63-64-65-66-86-85-87-88-89-90-91-92-93-94-95-96-97-98-99-100-101-57 та крапковою штриховкою помаранчевого кольору, межі частини земельної ділянки яка виділяється у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позначені лініями червоного кольору з наступними цифрами чорного кольору: 
41-46-44-43-42-41 та позначено лінійною штриховкою червоного кольору.
 
ОСОБА_1 для користування та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено частину земельної ділянки, яка складається із частини площі під житловим будинком, яка позначена як квартира № 3 , у Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок з прибудинковою територією 
138 кв.м.
 
Межі частини земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_1 в додатку № 2 до висновку експерта № 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, позначені лініями зеленого кольору з наступними цифрами чорного кольору 38-39-40-41-42-43-44-45-25-26-28-29- 30-31-32-б/н-33-34-35-36-37-38 та крапковою штриховкою зеленого кольору.
 
ОСОБА_2 для користування та обслуговування відповідної частини житлового будинку виділено частину земельної ділянки, яка складається із частини площі під житловим будинком, що позначена як квартири № 4 , № 5 у Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок та прибудинковою територією з господарськими спорудами та гаражем під літ. Б230 кв.м (ділянка № НОМЕР_1 ) та частину земельної ділянки під половиною гаражу літ. Е та територією біля нього площею 
40 кв.м (ділянка НОМЕР_2).
 
Межі частини земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_2 в додатку № 2 до висновку експерта № 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, позначені лініями синього кольору з наступними цифрами чорного кольору: ділянка НОМЕР_4: 88-38-37-36-35-34-33-б/н-32-31-51-52- 53-54-55-56-57-101-100-99-98-97-96-95-94-93-92-91-90-89-88, ділянка НОМЕР_2: 2-66-67-68-69-84-8586-66 та крапковою штриховкою синього кольору.
 
Інші позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із розміру часток у спільній частковій власності сторін у справі, та приймаючи до уваги встановленні обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок експерта від 27 квітня 2018 року 
№ 16498/17-41, є найбільш наближений у співвідношенні до ідеальних часток сторін та враховує фактичне користування співвласниками спірної земельної ділянки, можливість всіх співвласників належно використовувати належні їм частки земельної ділянки.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шинкарьова О. О., залишено без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката 
Шинкарьова О. О. без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
04 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 
2020 року та ухвали у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що до позивача перейшла 1/3 частини земельної ділянки, яка належала попереднім власникам, так як їх право користування земельною ділянкою припинилося та перейшло до нового співвласника. Суди не врахували, що сам по собі факт зміни одного зі співкористувачів земельної ділянки внаслідок переходу права власності на нерухомість не може бути підставою для зміни того порядку користування земельною ділянкою, який був встановлений попереднім власникам, та закріплений за ними у відповідності до діючого в той час законодавства, оскільки у такому випадку буде порушуватися принцип правової визначеності. Заявник вказує, що рішення судів попередніх інстанцій щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до висновку експерта 
№ 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, згідно додатку № 2, який проведено з урахуванням часток у праві власності на час розгляду справи в суді є незаконними. Заявник вважає, що єдиним правильним варіантом встановлення порядку користування земельною ділянкою у даній справі, який є найбільш наближеним у співвідношенні до первинних ідеальних часток співвласників у належному їм праві користування земельною ділянкою, викладено у висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи, складеної ТОВ «Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза» від 25 червня 2018 року № 157, варіант № 2 графічний додаток «Ж» висновку експерта, який враховує безперешкодне користування та можливість обслуговування належних співвласникам частин житлового будинку та надвірних будівель, забезпечує найбільш раціональне використання земельних ділянок, відновлює справедливість та законність у праві користування земельною ділянкою.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 653/3433/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з ленінського районного суду міста Кіровограда.
 
05 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 належить 3/20 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 належить 6/25 частин будинку за вищевказаною адресою; ОСОБА_3 належить 9/100 частин будинку за вищевказаною адресою; ОСОБА_7 , а потім його правонаступнику ОСОБА_4 , належить 13/25 частин будинку за вищевказаною адресою.
 
Земельна ділянка за адресою: 
АДРЕСА_1 закріплена за будівлею в постійне користування згідно з рішенням від 10 серпня 1954 року № 470, площа якої збільшена на 211,94 кв.м до 1115,24 кв.м за рахунок земель резервного фонду міста рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради Народних депутатів № 741 від 18 листопада 1996 року «Про розгляд заяв громадян з питання зміни площ та меж земельних ділянок». 
 
На підставі рішення був складений та 27 листопада 1996 року затверджений генплан меж земельної ділянки, загальною площею 1115,24 кв.м.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі 
№ 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
 
При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
 
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
 
Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 01 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.
 
Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття 
(див. постанови від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), 
від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).
 
Ідеальні частки співвласників треба визначати саме з закріпленої за домоволодінням у постійне користування відповідно до рішення від 18 листопада 1996 року № 741 площі земельної ділянки, а саме з 1115,24 кв.м. При площі земельної ділянки 1115, 24 кв.м., враховуючи ідеальні частки, кожному співвласнику домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_1 - 1115,24 кв.м. х 3/20 частки = 167,28 кв.м.; ОСОБА_2 - 1115,24 кв.м. х 6/25 частки = 267,65 кв.м.; ОСОБА_3 - 1115,24 кв.м. х 9/100 частки = 100,37 кв.м.; ОСОБА_4 - 1115,24 кв.м. х 13/25 частки = 
579,92 кв.м.
 
Оскільки у ОСОБА_6 та у подальшому ОСОБА_1 у власності перебувала 3/20 частини будинку то висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визначення позивачу у користування 1/3 частини спірної земельної ділянки є правильним.
 
Заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не обґрунтовано прийняли до уваги висновок експерта від 27 квітня 2018 року № 16498/17-41, згідно додатку 2, який проведено з урахуванням часток у праві власності на час розгляду справи в суді.
 
Зазначає, що суди повинні були застосувати висновок експерта за результатами проведення комплексної судової земельно - технічної експертизи, складеної ТОВ «Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза» від 25 червня 2018 року № 157, варіант № 2 графічний додаток «Ж» як найбільш наближений у співвідношенні ідеальних часток співвласників у належному їм праві користування земельною ділянкою. 
 
Згідно з висновком експерта, складеним за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи від 25 червня 2018 року № 157 експертами ТОВ «Науково-виробниче підприємство Укрспецбудекспертиза», запропонований варіант порядку користування земельною ділянкою, який бажає застосувати позивач ОСОБА_1 , можливий за умови будівництва нею будівлі гаражу між існуючими будівлями гаражів літ. «Е» та літ. «Г».
 
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що зазначений висновок експерта зроблений під умовами (будівництво гаражу), які на час розгляду справи були відсутні, відповідно зазначений висновок не відповідає дійсним обставинам, які були на час проведення експертизи, а тому не може бути визнанні судом, як належний та допустимий доказ у справі на підтвердження позовних вимог. 
 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що найбільш наближений варіант при вирішенні даного судового спору є висновок експерта від 27 квітня 2018 року № 16498/17-41, згідно з додатком 2, який прийнято як належний доказ у справі судом першої інстанції з чим погоджуються і інші учасники справи .
 
Оцінюючи спірні правовідносини, Верховний Суд дійшов висновку, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 є обґрунтованими, оскільки встановлюючи порядок користування спірною земельною ділянкою, судами враховано частки сторін у праві власності на домоволодіння, а найбільш наближений варіант при вирішенні даного судового спору є висновок експерта № 16498/17-41 від 27 квітня 2018 року, згідно додатку 2.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 653/3433/16-ц є безпідставними, оскільки зроблені Верховним Судом в них висновки є аналогічні тим, до яких дійшли суди у справі, яка переглядається.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,                       від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська