УХВАЛА

20 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/1697/19
адміністративне провадження № К/9901/28496/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Уханенка С.А., 

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Василя Івановича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №460/1697/19 за позовом ОСОБА_1 до Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

03 серпня Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Василя Івановича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №460/1697/19, предметом розгляду якої є:
- визнання протиправним та скасування рішення Копилівської сільської ради від 25 червня 2019 року №830-45-VII «Про дострокове припинення повноважень сільського голови Копилівської сільської ради ОСОБА_1 ».
- поновлення ОСОБА_1 з 26 червня 2019 року на посаді сільського голови Копилівської сільської ради.
- стягнення з Копилівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2019 року по 05 листопада 2020 року в розмірі 420316 (чотириста двадцять тисяч триста шістнадцять) грн 88 коп (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Копилівської сільської ради від 25 червня 2019 року № 830-45-VII «Про дострокове припинення повноважень сільського голови Копилівської сільської ради ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 з 26 червня 2019 року на посаді сільського голови Копилівської сільської ради.
Стягнуто з Копилівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 червня 2019 року по 05 листопада 2020 року в розмірі 420 316 грн 88 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року апеляційну скаргу Макарівської селищної ради Київської області задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року в адміністративній справі № 460/1697/19 змінено, замінивши в абзаці четвертому резолютивної частини рішення цифри « 420 316 (чотириста двадцять тисяч триста шістнадцять) грн 88 коп» цифрами « 174900 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот) грн 20 коп.» 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №460/1697/19. Касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, довести наявність об`єктивних перешкод, які не дозволили подати касаційну скаргу в строк, передбачений статтею 329 КАС та надати відповідні докази.
Одночасно скаржнику було роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 26 серпня 2021 року скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 18 серпня 2021 року.
01 вересня 2021 року на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Василя Івановича надійшла заява про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до касаційного суду представник позивачки вказує, що суд апеляційної інстанції розглядав справу в режимі відеоконференції, в цей час представник позивачки перебував на території Сполучених Штатів Америки, де працював за контрактом, а в Україну повернувся 13 червня 2021 року. В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, з повним текстом представник позивачки ознайомився з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 22 червня 2021 року. Таким чином, скаржник вважає, касаційна скарга була подана ним без зайвих зволікань, тобто протягом 30 днів після ознайомлення з текстом судового рішення. Також зазначає, що копія судового рішення, судом апеляційної інстанції не надсилалася через відсутність фінансування та відсутність поштових марок.
Суд звертає увагу скаржника на те, що пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
При цьому, відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.
ЄСПЛ зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», № 11681/85).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (§ 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).
В ухвалі Верховного Суду від 18 серпня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху Судом уже надавалася оцінка доводам скаржника щодо неотримання рішення суду апеляційної інстанції та про ознайомлення з оскаржуваним судовим рішенням з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Так, Судом було зазначено, що посилання скаржника на обчислення строку на касаційне оскарження з дня ознайомлення з судовим рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень є безпідставними, оскільки приписами статті 329 КАС визначено, що обчислення такого строку здійснюється виключно з дня проголошення судового рішення; з дня складання повного судового рішення; з дня вручення судового рішення учаснику справи судового рішення.
Як слідує з оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, дійсно судове засідання було проведено 05 травня 2021 року (повний текст складено 14 травня 2021 року) в режимі відеоконференції, за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Харчука В.І. та представників відповідача.
Таким чином, і позивачка і її представник були обізнані про результат розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Тому доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука В.І. щодо неможливості оскаржити судове рішення апеляційної інстанції з дотриманням строків, визначених КАС України, суд оцінює критично, так як скаржником не надано доказів бездіяльності суду апеляційної інстанції щодо ненадсилання копії постанови. Суд допускає, відсутність представника позивачки на території України (згідно виписки доданої до заяви про поновлення строку) станом до 13 червня 2021 року, однак маючи намір оскаржити постанову суду апеляційної інстанції до Верховного Суду та незаперечність факту про обізнаність щодо результату розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, і позивачка і представник позивачки мали б недопустити тривалого зволікання з поданням касаційної скарги. 
Натомість, як вже було зазначено вперше зазначену касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку лише 29 червня 2021 року. 
Крім того, доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції обов`язку суду щодо своєчасного направлення копій судових рішень учасникам справи, не можна вважати поважними підставами поважності пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки скаржник не надає будь-яких належних доказів порушення апеляційним судом порядку вручення/надсилання оскаржуваної постанови (довідка суду, тощо).
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Водночас, суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі №9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі №9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі №9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі №640/3940/19.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд звертає увагу скаржника на те, що пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
Водночас у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржником не наведено належних обґрунтувань поважності причин пропуску такого строку, як і не надано належних доказів поважності причин пропуску такого строку.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави для визнавання поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та підстави для поновлення такого строку.
Станом на день постановлення цієї ухвали року інших документів на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 серпня 2021 року не надходило.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, 

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Василя Івановича про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №460/1697/19.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Василя Івановича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2021 року у справі №460/1697/19 за позовом ОСОБА_1 до Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   С.А. Уханенко