ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року	Львів	Справа № 607/11843/20 пров. № А/857/12408/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області  від 30 вересня 2020 року  у справі № 607/11843/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про  скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Холява О.І.
час ухвалення рішення: 11:24 год.
місце ухвалення рішення – м.Тернопіль
дата складання повного тексту рішення: не вказана

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №540417 від 08 липня 2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області  від 30 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а заявлені вимоги та викладені позивачем доводи є безпідставними та необґрунтованими.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 540417 від 08.07.2020 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки інспектора є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 здійснив рух на дозволений сигнал світлофора, а саме на зелене світло та інспектором не вжито жодних дій щодо надання ОСОБА_1 можливості реалізувати право на отримання правової допомоги. Вказує, що постанова була винесена без пояснень суті порушення, без достатніх та належних доказів, свідків, засобів фіксації на підставі суб`єктивної думки інспектора патрульної поліції на основі припущень, що не ґрунтувалися на здобутих ним доказах, шляхом протиправного зловживання дискреційними владними повноваженнями.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив оскаржене рішення суду залишити в силі, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено і такі обставини підтверджується матеріалами справи, згідно з постановою ДП18 №540417 від 08.07.2020 року на позивача за ч.2 ст.122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що він 08.07.2020 року о 13 год. 20 хв. в м.Тернопіль, вул.Микулинецька,46, керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху (далі – ПДР). У пункті 7 цієї постанови зазначено: додаються відео з н/к ВО 00096; відео з автомобільного реєстратора 3323; пояснення.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що  оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Таке рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що маю значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Частиною 1 статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України). 
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п.1.1 ПДР - ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п.8.7.3 (е) ПДР, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.
Згідно з статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Враховуючи наведене, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
З матеріалів справи видно, що підставою для винесення оскарженої постанови від 08 липня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП стало те, що 08.07.2020 о 13:20 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Тернопіль, вул.Микулинецька,46, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху.
Згідно пункту 7 цієї постанови додано відеоматеріали, а саме: відео з н/к ВО 00096; відео з автомобільного реєстратора 3323; пояснення ОСОБА_1 .
Дослідивши відеоматеріали, що приєднані до матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що на вказаному оптичному диску наявні наступні відео файли з найменуваннями: «20200708195413000748» з розширенням файлу «*.mov»; «20200708195421000749» з розширенням файлу «*.mov»;  «20200708195740000763» з розширенням файлу «*.mov»;  «20200708195759000765» з розширенням файлу «*.mov»;  «20200708195806000766» з розширенням файлу «*.mov»;  «video_2020-07-30_16-17-27» з розширенням файлу «*.шр4», який не відтворюється.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999, затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі – Інструкція № 1026) , яка регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.
Так, пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 визначено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділ ІІІ Інструкції № 1026 визначає Порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Із відеозапису з нагрудної камери відповідача видно, що він є не безперервним та постійно переривається п`ятьма уривками, що вказує на недопустимість відповідного доказу.
Необхідно наголосити й на тому, що оглянуті відео записи не відображають відомостей про вчинення позивачем правопорушення, а лише містять процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови та не мають відношення до предмета доказування у справі, тобто не є належними доказами у справі.
Що ж стосується відеозапису з автомобільного реєстратора 3323, то такий не містить інформації його належності саме службовому автомобілю поліцейських, якими здійснено зупинку керованого позивачем транспортного засобу.
Крім того, надані суду електронні докази не відповідають вимогам статті 99 КАС України, оскільки не подані в оригіналі, а їх електронній копії не засвідчені електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". 
Колегія суддів також приймає до уваги пояснення ОСОБА_2 , що надані поліцейському після його зупинення, у яких позивач стверджував, що не здійснював рух транспортним засобом на заборонений червоний сигнал світлофора.
Що ж стосується приєднаної до матеріалів справи циклограми світлофорного об`єкта на вул. Микулинецькій в районі корпорації «Ватра» щодо його синхронної роботи, то така апеляційним судом не приймається до уваги з огляду на відхилення судом приєднаних до матеріалів справи відео файлів як неналежних та недопустимих доказів.
Таким чином, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у урахуванням встановленого необхідно погодитись з доводами апелянта, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані в підтвердження здійснення 08.07.2020 о 13:20 год. позивачем руху транспортним засобом Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Тернопіль, вул.Микулинецька,46, на заборонений червоний сигнал світлофора.
Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Судова колегія звертає увагу, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесеної ним постанови серії ДП18 №540417 від 08 липня 2020 року та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 122  КУпАП.
За даних обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони, а отже і всього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.
Згідно ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із ч.1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції неповно та невірно були встановлені фактичні обставини та надана оцінка наявним у справі доказам та доводам, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –                              

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення  Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області  від 30 вересня 2020 року  у справі № 607/11843/20 скасувати та прийняти нове рішення.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №540417 від 08 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 01.09.2021.