22-ц/804/1835/21 
                                                                                265/888/21 
                                               
Головуючий у 1-й інстанції  Вайновський А.М. 
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
10 серпня 2021 року                    місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді        Попової С.А.,
суддів                             Зайцевої С.А., Пономарьової О.М., 
за участю секретаря   Лазаренко Д.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кравченко Тетяни Володимирівни   
на рішення Орджонікідзевського районного  суду міста Маріуполь  Донецької області від 22 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Вайновського А.М., повний текст рішення складено 28 квітня  2021 року, 
у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожнє підприємство Алькор
про стягнення заборгованості по заробітній платі,

                         В С Т А Н О В И В:
1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Дорожнє підприємство Алькор, в обґрунтування зазначив, що він згідно трудового договору з жовтня по грудень 2019 працював в ТОВ ДП Алькор. За грудень 2019 року йому було нараховано заробітну плату у розмірі 20869грн, довідкою за формою ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де зазначені суми нарахованих. Але вказана сума зарплати йому не була виплачена роботодавцем. Після цього позивач звільнився, але відповідач досі не виплатив вказану заборгованість по зарплаті за грудень 2019 в сумі 20869грн, яку в порядку відновлення своїх трудових прав на оплату праці просить стягнути з роботодавця позивач. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2021 року (а.с. 29-32) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ Дорожнє підприємство "Алькор" про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України форми ОК-5 протягом трудової діяльності ОСОБА_1 в ТОВ ДП Алькор йому належним чином нараховувалась заробітна плата з жовтня по грудень 2019 року, з якої утримувалися податки, які перераховані до бюджету, інших відомостей вказана довідка не містить.  ТОВ ДП Алькор здійснювало нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , а суд позбавлений можливості встановити факт невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо виплати заробітної плати при його звільненні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність перед ним заборгованості по заробітній платі з боку ТОВ ДП Алькор, а надана позивачем довідка форми ОК-5 є неналежним доказом. При цьому позивачем не надано будь-яких документів на підтвердження взагалі наявності трудових відносин, часу та обставин їх припинення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Кравченко Т.В. , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права щодо оцінки доказів, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що суд не надав належної правової оцінки єдиному можливому доказу, який зміг надати суду позивач на підтвердження своїх позовних вимог - індивідуальним відомостям про позивача з реєстру застрахованих осіб ПФУ стосовно своєї роботи у ТОВ ДП Алькор. Суд не врахував той факт, що відповідач не надав жодного доказу на спростування інформації, наданої позивачем стосовно заборгованості по заробітній платі за грудень 2019 в розмірі 20869грн.
На підставі довідок форми ОК-5  щодо його колег по роботі в ТОВ ДП Алькор, які працювали разом із позивачем і також не отримали заробітну плату за грудень 2019 року, вже ухвалювались позитивні судові рішення. Ці рішення відповідачем оскаржені не були. 
Після ухвалення оспорюваного у даній справі рішення від 22.04.2021 за ухвалою господарського суду Донецької області від 17.05.2021 порушено справу № 910/3701/21 про банкрутство ТОВ ДП Алькор. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Справа розглядається за участю позивача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Кравченко Т.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, та у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника відповідача ТОВ ДП Алькор, якому спрямовувалася замовлена судова кореспонденція на юридичну адресу місцезнаходження за ЄДРПОУ і на адресу призначеного арбітражного керуючого, а також розміщувалося оголошення на офіційному сайті Судова влада (а.с. 74-75, 79, 85-90, ). Неявка представника відповідача в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як встановлено судом, згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, ОСОБА_1 підприємством ТОВ ДП Алькор нараховувалась заробітна плата з жовтня по грудень 2019 року. Розмір заробітку за грудень 2019 року, з якого утримувалися податки, які перераховані до державного бюджету склав 20869грн (а.с. 12-16).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).
Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).
Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
В мотивувальній частині рішення (а.с. 30) суд з довідки форми ОК-5 встановив, що протягом трудової діяльності ОСОБА_1 в ТОВ ДП Алькор йому належним чином нараховувалася заробітна плата з жовтня по грудень 2019 рок, з якої утримувалися податки, які перераховані до державного бюджету. 
Проте, суд висловив протирічливе твердження в оскарженому рішенні про недоведення факту наявності трудових відносин між сторонами, що є помилковим, і спростовується наявними у справі доказами - Довідкою форми ОК-5 зі сформованими індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб ПФУ, де в графі страхувальник, що сплатив податки і загальнообов`язкові платежі з нарахованої позивачеві у грудні 2019 року заробітної плати в розмірі 20869грн, значиться юридична особа із кодом ЄДРПОУ 39507877 - відповідач ТОВ ДП Алькор, місцезнаходження якої зареєстровано в м. Добропілля Донецької області, вул. Пушкіна , буд. 34 (а.с. 97).
При цьому, довідка-витяг з особистого кабінету позивача за сформованою на сайті Пенсійного фонду України формою ОК-5 є достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України, бо нею зафіксовано факт перебування сторін у трудових відносинах в спірний період (грудень 2019 року).
В суді апеляційної інстанції позивач вказував, що під час роботи на підприємтві ТОВ ДП Алькор отримував заробітну плату готівкою за відомостями. Відтак, позивач дійсно, як впевнилася колегія суддів, не має змоги надати докази невиплати йому заробітної плати за грудень шляхом надання виписки по руху коштів на картці (якби отримання заробітної плати було безготівковим перерахуванням) або надати інші відомості від роботодавця, який на звернення позивача і його представника не реагує (адвокатський запит від 12.05.2021 залишився без відповіді - а.с. 49-51). 
Як до суду першої інстанції, так і апеляційному суду в порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого ч. 3 ст. 12. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати - підприємством ТОВ ДП Алькор не надано доказів виплати спірної зарплати ОСОБА_1 за період його роботи у грудні 2019 року. 
Тож, встановлено, що у період з жовтня по грудень 2019 року позивач виконував свої трудові обов`язки, однак заробітну плату за грудень 2019 року не отримав по теперішній час.
Суд першої інстанції без достатнього процесуального обґрунтування переклав обов`язок з доказування належної виплати зарплати працівникові на позивача, натомість за діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого закумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. 
В ході апеляційного перегляду справи не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за грудень 2019 року в розмірі 20869грн, що згідно із ст.ст. 47, 115-116 КЗпП України є підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. Цим обставинам суд не надав належної оцінки, що призвело до помилкового ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.   

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права щодо оцінки доказів, таке рішення  згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню  з прийняттям нового рішення судом апеляційної інстанції про задоволення позову згідно вищевикладеного мотивування.

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом скасовується, то підлягають перерозподілу судові витрати зі стягненням з ТОВ ДП Алькор в дохід держави (зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір): судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді першої інстанції 908грн, та судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1362грн (150% від 908грн), а всього 2270грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, 

             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кравченко Тетяни Володимирівни задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожнє підприємство Алькор (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Пушкіна буд. 34; код ЄДРПОУ 39507877) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року в розмірі 20869 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень. 
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожнє підприємство Алькор в дохід держави судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 13 серпня 2021 року.

Судді:                                                                                      С.А.Попова 

                                                                                                                                                                                                    С.А.Зайцева

                             О.М.Пономарьова