ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2021 р.           Справа№ 910/12136/16
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Грека  Б.М. 
 
секретар судового засідання: Гудько А.В.
за участю представників  відповідно до протоколу судового засідання від 23.06.2021,
розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» (АТ «Сбербанк»)
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 
у справі № 910/12136/16 (суддя Пасько М.В.)
за заявою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ПАТ «Альфа-Банк») 
до приватного акціонерного товариства «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ»  (ПАТ «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ» )
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з заявою про порушення справи про банкрутство ПАТ «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ», оскільки останній неспроможний сплатити борг.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.16 прийнято до розгляду заяву про порушення справи про банкрутство та призначено підготовче засідання суду на 28.07.16.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.16 порушено провадження у справі № 910/12136/16 та призначено розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Вернигору В.П.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.17 визнано кредиторами ПАТ «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ»: 
- ПАТ «Альфа-Банк» на суму 1.743.965.460,73 грн.; 
- ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на суму 4.955.421.804,49 грн.; 
- ПАТ «Дельта Банк» на суму 2.128.500.135, 35 грн.; 
- ПАТ «Азовмаш» на суму 209.291,24 грн.; 
- ПАТ «СБЕРБАНК» на суму 2.844.016.259,29 грн.; 
- ПАТ «Азовелектросталь» на суму 593.492.987,34 грн.; 
- ПАТ «ОТП Банк» на суму 753.512.572,16 грн.; 
- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 1.561.084.743,00 грн.; 
- ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 1.460.827.518,93 грн. та затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 16.041.030.772, 53 грн.
Постановою господарського суду міста Києва від 24.05.18 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Вернигору В.П.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.19 визнано кредитором ПАТ «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ»: 
- Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на суму 110.616,20 грн., з яких: 3.524,00 грн. - вимоги першої черги, а 107.092, 20 грн. - вимоги другої черги.
22.09.2020 від ТОВ «Фінансова компанія «Експерт Інвест» надійшли заяви про заміну кредитора у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 продовжено ліквідатору боржника строк для подання суду на затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута на шість місяців, тобто до 22.03.2021.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 замінено кредитора у справі АТ «Дельта Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Експерт Інвест», замінено кредитора у справі Акціонерне товариство «ОТП Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Експерт Інвест», відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора боржника № 02-32/09/155 від 28.05.2020 про направлення звіту про оцінку майна до Фонду державного майна для проведення рецензування.
16.12.2020 від приватного акціонерного товариства «Маріупольського заводу важкого машинобудування» надійшла заява про заміну кредитора у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/12136/16, зокрема: задоволено заяву ПАТ «Маріупольського заводу важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі та замінено кредитора у справі ПАТ «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1.376.735, 03 грн. його правонаступником - приватним акціонерним товариством «Маріупольський завод важкого машинобудування»; задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Альтарес Фінанс» про заміну кредитора у справі та замінено кредитора у справі АТ «Альфа-Банк» його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альтарес Фінанс»; задоволено клопотання ліквідатора боржника № 02-32/9/385 від 14.12.2020 про надання згоди та визначення умов продажу майна на аукціоні; надано згоду на продаж майна ПрАТ «ТОРГОВИЙ ДІМ АЗОВЗАГАЛЬМАШ» та визначено умови його продажу.
Не погоджуючись з даною ухвалою, АТ «Сбербанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просило ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/12136/16 в частині задоволення заяви ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі АТ «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1 376 735,03 грн. на ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» скасувати та прийняти нове рішення згідно з яким відмовити в задоволенні заяви ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі.
Мотивування апеляційної скарги зводяться до того, що: часткове виконання майновим поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором; правовим наслідком виконання майновим поручителем забезпеченого ним обов`язку боржника майновий поручитель набуває право зворотної вимоги до боржника в розмірі виконаного зобов`язання.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/12136/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя -  Отрюх Б.В., судді: Остапенко О.М., Грек Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/12136/16 розгляд апеляційної скарги АТ «Сбербанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/12136/16 призначено на 23.06.2021.
18.06.2021 від ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство зазначило наступне:
- судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі Закону України «Про іпотеку» до ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» перейшли права майнової вимоги з ПАТ «ТД «Азовзагальмаш» по зобов`язанням за кредитним договором, а тому судом правомірно здійснено заміну АТ «Сбербанк» на ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування»;
- посилання на Закон України «Про заставу» необґрунтовані, оскільки предметом правонаступництва є перехід прав вимог по виконанню основного договору до іпотекодавця, у зв`язку із виконанням таких зобов`язань за рахунок предмету іпотеки;
- постанова ВСУ, на яку посилається апелянт, досліджувала ЗУ «Про заставу» та ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», проте правонаступництво ПАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування" ґрунтується на підставі ЗУ «Про іпотеку»; 
- ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» здійснено виконання основного зобов`язання в межах взятих на себе зобов`язань, що відповідно до ЗУ «Про іпотеку» є підставою для набуття права власності.
Представник ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» в судовому засіданні 23.06.2021 заперечив на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні від 23.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактично суть апеляційної скарги зводиться до того, що апелянт доводить безпідставність винесення судом ухвали про заміну АТ «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1.376.735, 03 грн. його правонаступником - ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування».
Отже, наразі, перед колегією суддів постало питання перевірки законності і обґрунтованості ухвали суду першої інстанції щодо заміни АТ «Сбербанк» його правонаступником - ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги АТ «Сбербанк», виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі акту придбання майна на аукціоні від 19.08.2020 та протоколу з продажу майна забезпеченому кредитору щодо майна (лоту) від 19.08.2020, АТ «Свербанк» здійснено реєстрацію права власності на не продане на повторному аукціоні майно ПАТ "Маріупольський завод важкого машинобудування", яке було предметом забезпечення вимог АТ «Сведбанк» визнаних Господарським судом м. Києва у справі № 910/8259/16, за початковою вартістю повторного аукціону, а саме комплексу загальною площею 4  393,1 кв.м., в тому числі основна будівля з підвалом та прибудовами А-3, А1-1, А2-1 загальною площею 3  130,5 кв.м., основна будівля Д-1 загальною площею 812,6квм., основна будівля И-1 загальною площею 350,0 кв.м, що розташований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Карпова, 1, вартістю 8  357  600,00 грн.
За рахунок ціни прийнятого у власність АТ «Сведбанк» майна, 07.09.2020 проконвертована сума в розмірі 8  357  600,00 грн. та направлена на погашення процентів за кредитними договорами:
-          За Договором про відкриття кредитної лінії № 17-В/11/24/ЮО/КL від 01.07.2011, укладений між АТ «Сведбанк» та ПАТ «ТД «Азовзагальмаш» у розмірі 49  643,38 доларів США;
-          За Договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/11/24/ЮО/КL від 26.08.2011, укладений між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Азовзагальмаш» у розмірі 250  071,22 доларів США;
-          За Договором про відкриття кредитної лінії № 19-В/11/24/ЮО/КL від 26.08.2011, укладений між АТ «Сведбанк» та ПАТ «ТД «Азовелектросталь» у розмірі 1  392,77 доларів США.
Таким чином, за рахунок майна ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» частково погашено вимоги банку до ПАТ «ТД «Азовелектросталь» в розмірі 49 643,38 доларів США.
Відповідно до частини 1  статті 1054 Цивільного кодексу України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 1  статті 546 Цивільного кодексу України  виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до частини 1 статті  1  та частини 1 статті  3 Закону України "Про заставу"  застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться в частині 2  статті 1 Закону України "Про заставу".
Згідно з частиною 1  статті 583 Цивільного кодексу України  заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (частина 3  статті 3 Закону України "Про заставу").
Правова природа застави полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в заставу майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
При цьому, в правовідносинах застави майновий поручитель за договором застави вступає у правовідносини безпосередньо з кредитором (заставодержателем) але не від імені боржника, а від власного.
Однією із ознак застави є те, що вона являє собою додаткове (акцесорне) зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликано наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування і застави.
Відповідно до  статті 19 Закону України "Про заставу"  за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Згідно з частиною 2  статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який є спеціальним законом, що визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором.
Отже, конкретний обсяг відповідальності майнового поручителя перед кредитором визначається договором застави. Укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником,  у межах вартості предмета застави. Тобто, у правовідносинах застави на майнового поручителя покладається додатковий (акцесорний) обов`язок виконати зобов`язання за боржника  в межах вартості предмета застави,  яка може  покривати  вартість основного зобов`язання  як повністю, так і частково, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.
Відповідно до частин 1 та 2  статті 26 Закону України "Про заставу"  заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Якщо заставодавцем є третя особа, яка надала в заставу належне їй майно, то в разі невиконання забезпеченого заставою зобов`язання перед заставодержателем вона має право виконати зобов`язання з метою запобігання зверненню стягнення на предмет застави.
Подібна норма закріплена також і у статті 28 спеціального  Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до якої звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення.
Згідно з частиною 5  статті 20 Закону України "Про заставу"  до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.
Аналіз наведених норм  Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"  та  Закону України "Про заставу"  свідчить про те, що правовим наслідком  добровільного  виконання майновим поручителем забезпеченого ним обов`язку боржника (основного зобов`язання) в повному обсязі або  частково  (якщо визначена сторонами в договорі застави вартість предмета застави забезпечує основне зобов`язання лише частково) і за умови, що не відбулося звернення стягнення на предмет застави, майновий поручитель набуває права вимагати у боржника відшкодування сплаченої ним суми заставодержателю суми грошових коштів. Право, яке виникає у заставодавця в такому випадку за своєю правовою природою є регресним. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути основним. Зміст регресного зобов`язання становлять права і обов`язки сторін. У регресному зобов`язанні регредієнту належить право на одержання відшкодування, регресант зобов`язаний вчинити дії по відшкодуванню, тобто змістом регресного зобов`язання є стягнення сплаченого. Розмір регресної вимоги не може бути більше суми фактичного сплаченого кредиторові в основному зобов`язанні. Отже, регресне зобов`язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі. Регресне зобов`язання характеризується такими ознаками: воно є похідним від іншого (основного) зобов`язання; один або всі його учасники є також суб`єктами основного зобов`язання; виконання одним учасником зобов`язання або навіть саме його виникнення зумовлюється діями або бездіяльністю осіб, з якими в майбутньому і встановлюються регресні зобов`язання.
Разом з цим, у пункті 3 частини 1  статті 512 Цивільного кодексу України  встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Отже, у наведеній нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації, суть якої полягає в тому, що майновий поручитель або третя особа (пункт 4 частини 1  статті 512 Цивільного кодексу України), виконавши зобов`язання замість боржника, стає кредитором та набуває права вимагати від боржника виконання зобов`язання на свою користь.
Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі:
1) основне зобов`язання має бути дійсним;
2) застава, якою забезпечується основне зобов`язання, має бути дійсною;
3) поручитель має виконати обов`язок боржника перед кредитором.
У виконанні обов`язку боржника перед кредитором, як умови для настання суброгації, слід розрізняти виконання майновим поручителем обов`язку боржника за основним зобов`язанням і виконання майновим поручителем свого обов`язку за договором застави.
Виконання майновим поручителем обов`язку боржника (основного зобов`язання) буде мати місце лише у випадку його виконання в повному обсязі, зокрема у випадку повного погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок предмета застави. В іншому випадку, тобто у разі виконання майновим поручителем основного зобов`язання  лише частково за рахунок повної вартості предмета застави, визначеної в договорі застави, виконання обов`язку боржника перед кредитором не відбудеться, а матиме місце лише часткове виконання обов`язку боржника за кредитним договором та виконання майновим поручителем свого акцесорного зобов`язання. У разі часткового виконання основного зобов`язання суброгація не виникає, оскільки заставодавець (майновий поручитель) виконує не обов`язок боржника, а свій обов`язок.
При цьому, як зазначалося вище у випадку часткового виконання майновим поручителем свого акцесорного зобов`язання, яким було частково забезпечене основне зобов`язання, до майнового поручителя переходить  право вимоги до боржника в тому обсязі, в якому ним виконано свій обов`язок перед кредитором  відповідно до умов договору застави. Основне зобов`язання, яке було частково забезпечене заставою, не припиняється і кредитор має право звернутися з вимогою  до боржника  щодо стягнення решти суми боргу."
Водночас, колегія суддів вбачає за можливе зауважити, що господарський суд під час розгляду цієї справи не з`ясував належним чином правову природу спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, передчасно застосувавши до спірних правовідносин положення пункту 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України та залишив поза увагою те, що регрес та суброгація є різними поняттями і виникають з різних підстав та за різних обставин (наведені висновки також містяться у постанові Верховний Суд України у справі № 6-62цс16).
Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга про скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 16.03.2021 у справі № 910/12136/16 в частині задоволенні заяви ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі АТ «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1 376 735,03 грн. на ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» підлягає задоволенню.
Керуючись статтями  269,  275,  281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк»  задовольнити.
2.          . Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/12136/16 в частині задоволення заяви приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі акціонерного товариства «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1 376 735,03 грн. на приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» скасувати та відмовити в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про заміну кредитора у справі акціонерного товариства «Сбербанк» в частині грошових вимог на суму 1 376 735,03 грн. на приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування».
3.  Матеріали справи у справі № 910/12136/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.06.2021 .  

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                Б.М. Грек