КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7293/2021                                            
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            22 липня  2021 року                                                                м. Київ
                                                                                                               Справа № 359/11572/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Борець Є.О., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Бориспільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3   про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
встановив:
 
В грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до  відповідача Управління освіти і науки Бориспільської міської ради  про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради №441-к від 04 грудня 2019 року позивач була звільнена з посади директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України. 
Вказаний наказ був виданий на підставі акту від 11 квітня 2019 року, що містить недостовірні відомості про поведінку ОСОБА_1 . Вона не вживала непристойної лексики, не допускала принижень та не вчиняла жодних дій, що мали б ознаки аморального проступку. Крім того, директор навчального закладу не відноситься до посад, пов`язаних з виконанням виховних функцій. У позивача навіть не відбирались пояснення з приводу події, що сталась 11 квітня 2019 року в приміщенні Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів». Ці обставини свідчать про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи було здійснено з порушенням трудового законодавства.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради №441-к від 04 грудня 2019 року, поновити її на посаді директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» з 04 грудня 2019 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2019 року до дня ухвалення рішення суду.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.  
 
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з  апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що посилання суду на те, що позивач виконувала обов`язки директора навчального закладу, а також вчителя хімії, а тому вона може бути звільненою з роботи у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України, є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Посилаючись на п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вважає, що суд повинен був дослідити, чи здійснює особа, яка займає посаду директора, виховні функції, і чи є обов`язки директора тотожними обов`язкам вчителя хімії відповідно до норм законодавства. 
Зазначає, що визнаючи звільнення ОСОБА_1 з посади директора навчального закладу законним, суд першої інстанції не дослідив, чи дотримувався відповідач вимог ч.3 ст.41 КЗпП України, якою передбачено, що розірвання договору на підставі пунктів 2 і 3 ч.1 цієї статті провадиться з додержанням вимог статті 43 КЗпП України. Як свідчать матеріали справи відповідач згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 за аморальний проступок не отримував, а суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків: ОСОБА_4 - Голови профспілкового комітету, яка повідомила суду, що ніяких конфліктів між ОСОБА_1 та членами комісії в кабінеті директора в квітні 2019 року не відбувалось, та  ОСОБА_5 - Голови Бориспільської міської профспілки працівників освіти і науки України, яка взагалі не могла нічого пояснити, оскільки в ліцеї не була, про існування акту не знала.
Посилається на те, що відповідно до наказу № 441-К від 04.12.2019 р. підставою звільнення ОСОБА_1 з посади директора був Акт від 11.04.2019 р. № 51, тобто, документ, який складений за 8 місяців до дня звільнення. Жодний з допитаних свідків не підтвердив факт, що акт від 11.04.2019 року був складений саме в ліцеї, і саме 11 квітня 2019 року. Не відомо, чому на місці не складався цей акт, чому не підписаний всіма членами комісії та вчителями, які, начебто, були свідками події. 
Вважає, що події, про які зазначено в цьому акті, не відбувались в ліцеї 11 квітня 2019 року і це підтверджується показами свідка ОСОБА_4 - Голови профспілкового комітету, яка зазначила, що «ніяких конфліктів між ОСОБА_1 та членами комісії в кабінеті директора в квітні 2019 року не відбувалось», покази якої суд першої інстанції не взяв до уваги. Акт підписаний лише трьома особами, які хоч і входять до складу комісії, але не можуть вважатись комісією, а з огляду на те, що він складений не в ліцеї та підписаний неправомочним складом комісії без участі інших осіб, які, начебто, були свідками, то цей документ не має юридичної сили. Звільнення за аморальний проступок можливе саме за винні дії, не сумісні з продовженням даної роботи. Необхідно, щоб сам факт вчинення проступку був доведений до відома громадськості.
Вказує, що протягом квітня-травня 2019 року управління освіти нікого не повідомляло про аморальний проступок, не проводило службового розслідування, не відібрало пояснень з позивача, не збирало трудовий колектив з цього приводу, не застосовувало до директора дисциплінарне стягнення у вигляді догани, не зверталось до профспілки з поданням, тощо. Цей акт позивач отримала лише в травні 2019 року разом із першим наказом про звільнення за вимогою профспілкового комітету та довідкою від 03 травня 2019 року за результатами розгляду звернень ОСОБА_6 та колективу ліцею, в якій також жодним чином не відображені події, що, начебто, відбувались 11 квітня 2019 року. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.11.2019р. звільнення визнано незаконним та зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді директора. 04 грудня 2019 року о 11.45 позивача ознайомили з наказом № 423-К від 03 грудня 2019 року про поновлення її на посаді директора, а в 11.55 04 грудня 2019 року ознайомили з наказом № 441-К від 04.12.2019 р. про звільнення у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що поновлення на посаді відбувалось формально, без мети виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду від 13.11.2019 р., що знайшло своє підтвердження в показах начальника управління освіти ОСОБА_7 , яка зазначила, що «моє діло було лише видати наказ».
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, що позивач не була допущена до виконання обов`язків директора, оскільки посада директора не була вільною, а особа, яка займала посаду директора ліцею, не була ні попереджена про звільнення, ні звільнена відповідно до вимог законодавства. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що між поновленням на роботі та наступним звільненням пройшло 10 хвилин, тому саме за цей час відповідач повинен довести факт допущення до роботи та вчинення аморального проступку, а не використовувати акт від 11 квітня 2019 року, який вже був використаний відповідачем та третьою особою, що підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області суду від 13 листопада 2019 року, і не може бути використаний повторно.
Вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем аморального проступку, оскільки аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Жодних подібних дій позивач не вчиняла.
 
У відзиві на апеляційну скаргу  представник Управління освіти і науки Бориспільської міської ради - Сабадин А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Посилається на те, що директор загальноосвітнього навчального закладу є педагогічним працівником, який виконує виховні функції та повинен бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Крім того, позивач є також вчителем хімії. Тому позивача, як директора, може бути звільнено на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП.
Вказує, що предметом розгляду в суді першої інстанції не була підстава позову щодо порушення процедури звільнення в частині отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 6 ст. 367 ЦПК України не розглядає підстави позову, що не були вказані в позовній заяві. Попередня згода виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, де працює ОСОБА_1 наявна, однак до суду першої інстанції відповідачем не подавалась, так як позивач не вказував таку підставу позову. А тому у відповідача була відсутня необхідність спростовувати належними та допустимими доказами вказану обставину. Також, враховуючи ст. 43-1 КЗпП, звільнення директора школи не потребує згоди профспілкової організації.
Зазначає, що законодавство не визначає, в який саме період часу, з дати вчинення аморального проступку, має бути звільнено працівника. Звільнення з роботи у зв`язку з вчиненням аморального проступку не є видом дисциплінарного стягнення, а тому доводи ОСОБА_1 щодо строку, протягом якого позивач був звільнений з роботи, а також щодо бездіяльності, що полягала в ухиленні від відібрання у позивача письмових пояснень, не заслуговують на увагу. Вказані доводи не мають жодного юридичного значення для правильного вирішення спору.
Вказує, що питання щодо виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року щодо поновлення на роботі, і на яке посилається позивач, взагалі не стосується предмету спору у справі, що розглядається
Стверджує, що  поведінка ОСОБА_1 , як директора ліцею, беззаперечно свідчить про аморальність та є неприпустимою, оскільки директор навчального закладу відповідно до Законів України «Про освіту», «Про загальну середню освіту» є учасником освітнього процесу та виконує виховну функцію. Така аморальна поведінка ОСОБА_1 є несумісною з продовженням роботи на посаді директора.
Суд першої інстанції на підставі всіх наданих доказів, в тому числі показань свідків, які одноголосно підтвердили та процитували висловлювання ОСОБА_1 в сторону ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинила аморальний проступок. Суд першої інстанції надав належну оцінку поведінці ОСОБА_1 , і правомірно вважав поведінку ОСОБА_1 , як директора школи та вчителя хімії - аморальною.
Наголошує на тому, що в протоколі від 12 липня 2018 року було допущено описку, а саме: у пункті 1 порядку денного зазначено «22.06.2020» замість «22.06.2018», що підтверджується пояснювальною запискою від 23.11.2020 року, яка міститься в матеріалах справи. Разом з тим, посилання позивача в апеляційній скарзі на описку, яка була допущена в протоколі від 12 липня 2018 року, ніяким чином не спростовує факту вчинення 11.04.2019 року позивачем аморального вчинку. Більше того, підставою для звільнення з посади директора ОСОБА_1 згідно з наказом начальника управління Бориспільської міської ради №441-к від 04 грудня 2019 року, яким ОСОБА_1 був акт від 11.04.2019 №51, а не протокол від 12 липня 2018 року.
 
В судовому засіданні  позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_9 та третя особа ОСОБА_3 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 березня 2019 року заступник директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» ОСОБА_6 звернулась до Бориспільського міського голови ОСОБА_14 з заявою,  в якій вона повідомила про те, що директор навчального закладу ОСОБА_1 цілеспрямовано здійснювала психологічний тиск на неї, що полягав у висловлюванні численних образ та зневажливому ставленні до неї, її приниженні в присутності колег та технічних працівників. ОСОБА_1 відкрито демонструвала гнів і лють по відношенню до заявниці. (а.с.80-81, т.1)
Тому ОСОБА_6 просила Бориспільського міського голову ОСОБА_14 вжити заходів дисциплінарного впливу щодо директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» ОСОБА_1 .
Наказом начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради №125 від 21 березня 2019 року була утворена комісія для розгляду звернення ОСОБА_6 . До складу вказаної комісії ввійшли: начальник управління ОСОБА_3, завідувач міського методичного кабінету ОСОБА_12, завідувач юридично-кадрового сектору ОСОБА_11 , голова профспілки ОСОБА_5 , заступник начальника управління ОСОБА_13 (а.с.82-83, т.1)
11 квітня 2019 року начальник управління освіти і науки Бориспільської міської ради ОСОБА_3, заступник начальника управління ОСОБА_13 та завідувач юридично-кадрового сектору ОСОБА_11 склали акт, в якому зазначено про те, що 11 квітня 2019 року о 15 годині 00 хвилин члени вказаної комісії прийшли до Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів». Під час візиту навчального закладу в кабінеті директор ОСОБА_1 вела себе агресивно відносно членів комісії, постійно підвищувала голос на ОСОБА_3 , принижувала її, застосовуючи непристойну лексику, виганяла членів комісії з навчального закладу, мотивуючи це тим, що навчальний заклад належав їй, і ніхто не мав права розпоряджатись в ньому. В приміщенні учительської та в коридорі ОСОБА_1 продовжувала вести себе неконтрольовано, агресивно та в присутності учнів ображала ОСОБА_6 , обзиваючи її бездарем, який нічого сім років не робив, а також кричала на її адресу: «Згинь, нечисть, з моїх очей». Начальник управління освіти і науки Бориспільської міської ради ОСОБА_3 просила позивача заспокоїтись, оскільки в коридорі були діти, які чули її вирази. Однак ОСОБА_1 відповіла, що в її навчальному закладі ніхто не мав права вказувати їй. (а.с.4, 85 т.1)
Наказом начальника управління Бориспільської міської ради №441-к від 04 грудня 2019 року  ОСОБА_1 була звільнена з посади директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України  (а.с.3, 84 т.1).
 
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції вважав, що представником відповідача надано достатньо належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що 11 квітня 2019 року в Бориспільському НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» директор ОСОБА_1 вчинила аморальний проступок;  аморальна поведінка ОСОБА_1 по відношенню до її колег призвела до виникнення між позивачем та колективом вчителів навчального закладу конфлікту, який викликав суспільний резонанс в м. Борисполі, що в свою чергу свідчить  про те, що вчинений ОСОБА_1 аморальний проступок не сумісний з продовженням нею педагогічної роботи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для скасування наказу начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради №441-к від 4 грудня 2019 року, а також поновлення позивача на посаді директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» - відсутні. 
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, зроблені на підставі належним чином оцінених доказів та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона як директор школи не займається виховною діяльністю, не здійснює виховних функцій, а тому не підлягає звільненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, -  були предметом дослідження суду першої інстанції та правильно були відхилені як необґрунтовані, виходячи з наступного. 
Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.
Так, відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.
З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).
У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року в справі № 6-3135цс16 зроблений висновок, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
 
До суб`єктів, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України належать учасники освітнього процесу, зазначені у пункті 2 частини першої статті 52 Закону України «Про освіту»  а саме:  педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про загальну середню освіту», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин,  учасниками освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти є, зокрема, керівники, педагогічні працівники, психологи, бібліотекарі. 
Статтею 24 Закону України «Про загальну середню освіту», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Посаду керівника закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності може обіймати особа, яка є громадянином України, має вищу освіту ступеня не нижче магістра та стаж педагогічної роботи не менше трьох років, а також організаторські здібності, фізичний і психічний стан якої не перешкоджає виконанню професійних обов`язків
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.
Повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіти визначаються законом та установчими документами закладу освіти.
Згідно з ч. 3 ст. 26 вказаного Закону, керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема,  організовує діяльність закладу освіти;  забезпечує організацію освітнього процесу та здійснення контролю за виконанням освітніх програм; забезпечує функціонування внутрішньої системи забезпечення якості освіти; забезпечує умови для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю закладу освіти.
Частиною 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані:   
- постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність;  виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання; 
- сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; дотримуватися академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами освіти в освітньому процесі та науковій діяльності; 
- дотримуватися педагогічної етики; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу;  
- настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства.
 
            Відповідно до п. 4.1  Статуту Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта» імені Павла Чубинського - спеціалізована школа 1-ІІІ ступенів» Бориспільської міської ради, керівники ( директор та його заступники)  є учасниками навчально-виховного процесу.
            Пунктом 5.3 Статуту визначено, що директор навчально-виховного комплексу :
-   здійснює  керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників;
- організовує навчально-виховний процес; забезпечує контроль за виконанням навчальних планів і програм, якістю знань, умінь та навичок учнів;
- відповідає за дотримання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, за якість і ефективність роботи педагогічного колективу;
- створює необхідні умови  для участі учнів у позакласній та позашкільній роботі, проведення виховної роботи;
- створює умови для творчого зростання педагогічних працівників, пошуку та застосування ними ефективних форм і методів навчання і виховання ( а.с. 101-106, т. 1)
Отже позивач ОСОБА_1   належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки є директором шкільного закладу освіти, на якого законами та нормативно-правовими актами покладено виконання виховних та педагогічних функцій.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №  461/14725/14-ц, враховуючи, що до посадових обов`язків директора шкільного закладу освіти належить організація освітньої (навчально-виховної) роботи навчального закладу та реалізація державної освітньої політики, то вказана особа належить до категорії працівників, що можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
У вказаній постанові Верховний Суд  також зазначив, що термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової функції конкретного працівника.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що будь-якого аморального проступку вона не вчиняла, що відображені в акті від 11.04.2019 року події не відповідають дійсності, а є надуманими, що судом не встановлено, за яких обставин і де саме було складено такий акт, -  висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини вчинення ОСОБА_1 аморального проступку, викладені в акті від 11.04.2019 року були підтверджені в судовому засіданні показами свідків  ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на підставі наказу начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради №125 від 21 березня 2019 року ввійшли до складу комісії для розгляду звернення ОСОБА_6 .
Суд першої інстанції надав належну оцінку показам цих свідків, та у сукупності зібраних доказів судом було встановлено факт аморальної  поведінки ОСОБА_1 по відношенню до  членів комісії з управління освіти і науки Бориспільської міської ради, а також заступника директора навчального закладу ОСОБА_6 .
Відповідно до вказаного акту та показів зазначених свідків, аморальна поведінка ОСОБА_1 виразилась у тому, що вона ображала начальника управління освіти і науки  ОСОБА_3 , називаючи її прихвоснем ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а винесені нею накази - дебільними та недолугими. ОСОБА_1 кричала, що вона не буде збирати колектив, оскільки члени комісії - ніхто для неї. Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли з кабінету директора до учительської, в приміщенні якої знаходились декілька вчителів. В їх присутності ОСОБА_1 , не контролюючи себе, продовжувала кричати та виганяти членів комісії з навчального закладу. В коридорі до свідків підійшла ОСОБА_6 . ОСОБА_1 переключилась на неї та почала кричати: «Нечість», «Згинь, нечисть», «Я тебе знищу, непотріб, сволота». Навколо бігали учні, які чули ці слова. 
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що вони були присутні під час конфлікту, що відбувся 11 квітня 2019 року в Бориспільському НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів». В їх присутності ОСОБА_1 вела себе вкрай агресивно та, не контролюючи свою поведінку, ображала ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , називаючи їх прихвоснями ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Крім того, вона ображала ОСОБА_6 , привселюдно обзиваючи її непотребом та трутнем, що нічого не робить, а також нечистю, що позорить її. ОСОБА_1 кричала: «Де така сволота береться ?», «Згинь, нечість, з моїх очей». 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що 11 квітня 2019 року приблизно о 15 годині вона почула крики на першому поверсі,  вийшла на сходи та побачила, як учні, що пробігали повз неї, кричали: «Нечість», «Згинь з моїх очей», «Бездар», «Непотріб». Свідок ОСОБА_18 спустилась на перший поверх, де дізналась про те, що вказаними словами ОСОБА_1 ображала членів комісії з управління освіти і науки Бориспільської міської ради та заступника директора навчального закладу ОСОБА_6 .
 
Суд першої інстанції надав вірну оцінку зібраним доказам, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу,  на підставі встановлених обставин, надав оцінку діянню, вчиненому педагогічним працівником, а саме: директором школи, який здійснює навчально-виховні функції, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог,  оскільки вбачається, що вищевказана поведінка ОСОБА_1 є порушенням вимог, визначених ч. 2  ст. 54 Закону України «Про освіту», адже  суперечить нормам педагогічної етики, є нехтуванням гідності учасників освітнього процесу,  порушенням основних моральних норм суспільства та суперечить змісту трудової функції позивача (створення необхідних умов для проведення виховної роботи учнів);  тим самим позивач дискредитувала  свої службово-виховні, посадові повноваження, чим вчинила аморальний проступок, несумісний з продовженням даної роботи.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_4 - голови профспілкового комітету, яка пояснила, що 11 квітня 2019 року жодних конфліктів у кабінету директора не відбувалось, колегія суддів відхиляє, оскільки  відповідно до змісту оскаржуваного рішення, ОСОБА_4 пояснила, що не була  присутня під час конфлікту 11 квітня 2019 року, а тому її покази є неналежними доказами. Вказаний висновок суду відповідає наявним у матеріалах справи доказам та обставинам справи, оскільки зі змісту аудіо-запису судового засідання від 30.11.2020 року, під час якого надавала пояснення свідок ОСОБА_4 ,  встановлено, що ОСОБА_4 пояснила, що при перевірці комісією з управління освіти звернення ОСОБА_6 вона спочатку не була присутньою, оскільки працювала  в групі продовженого дня. Чим закінчилась бесіда представників управління освіти з директором, також не пам`ятає, оскільки була присутньою лише певний час.
 
Доводи апеляційної скарги також полягають у тому, що звільнення було проведено незаконно, оскільки події, про наявність яких стверджує відповідач, мали місце 11 квітня 2019 року, тобто у період часу до першого звільнення ОСОБА_1   03 травня 2019 року на підставі ст. 45 КЗпП України, яке рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року було визнано незаконним. У період після поновлення ОСОБА_1 на роботі наказом від 03 грудня 2019 року, який їй було вручено 04 грудня 2019 року,  вона жодних проступків не вчиняла, оскільки звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відбулось у той же день, через 10 хвилин після отримання нею наказу про поновлення на роботі. При цьому відповідач належним чином не виконав рішення суду, оскільки її не було фактично допущено до роботи, посада директора школи на той час не була вакантною.
Однак зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів апеляційного суду, оскільки  відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції досліджувались обставини видання відповідачем наказу №441-к від 04 грудня 2019 року  про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Бориспільського НВК «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. Павла Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» у зв`язку із вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України.
Проте підставою даного позову не була обставина щодо належного  виконання  рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що її звільнення було проведено з порушенням вимог  ст. 43 КЗпП України, оскільки не було отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, також не можуть бути підставою для скасування  оскаржуваного рішення. 
Відповідно до статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.
Разом з тим, відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, вищевказані доводи щодо порушення процедури звільнення не були заявлені ОСОБА_1 як підстава позовних вимог.
Однак,  перевіривши зазначені доводи апеляційної скарги,  а також доводи апеляційної скарги позивача  про те, що акт від 11.04.2019 року про аморальну поведінку  був підставою для її звільнення за наказом від 03.05.2019 року, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість зазначених доводів, враховуючи наступне.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі № 359/4799/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Бориспільської міської ради Київської області, третя особа профспілковий комітет Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. П. Чубинського - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів Бориспільської міської ради про скасування наказу та поновлення на посаді було встановлено, що  26 квітня 2019 року Профспілковий комітет Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. П.Чубинського спеціалізована школа І-ІІІ ступенів Бориспільської міської ради звернувся до Бориспільського міського голови та начальника управління освіти і науки Бориспільської міської ради з вимогою про звільнення директора Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта» ім. П.Чубинського спеціалізована школа І-ІІІ ступенів Бориспільської міської ради за порушення законодавства про працю, про колективні договори та угоди.  
 У вимозі профспілкового комітету було зазначено, що директор ОСОБА_1 не забезпечує санітарно-побутові умови праці працівників закладу, не виконує вимоги законодавства в частині охорони праці, не виконує умови колективного договору, систематично принижує членів колективу, порушив вимоги ст.149 КЗпП України.
03.05.2019 року наказом управління освіти і науки Бориспільської міської ради Київської області №125-К від 03.05.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта ім. Павла Чубинського спеціалізована школа І-ІІІ ступенів на вимогу профспілкового комітету, ст.45 КЗпП України .
З викладеного вбачається, що підставою для звільнення позивача з посади за наказом від 03.05.2019 року стала вимога профспілкового комітету про звільнення ОСОБА_1 з посади директора навчального закладу, що передбачено ст. 45 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та поновлення її на посаді, суд виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням її прав,  оскільки в день звільнення вона перебувала на лікарняному, що підтверджує її тимчасову непрацездатність.
Також суд дійшов висновку, що позивач фактично була позбавлена права, передбаченого ч.2 ст.45 КЗпП України,  щодо оскарження рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення.
На виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 13.11.2019 року начальником управління освіти і науки Бориспільської міської ради було видано наказ № 423-к від 03 грудня 2019 р., яким скасовано наказ управління освіти і науки від 03.05.2019 р. № 125-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді директора Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта ім. Павла Чубинського  - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» з 04 травня 2019 року. ( а.с. 5, т. 1).
 
На спростування доводів апеляційної скарги представником відповідача до суду апеляційної інстанції були надані повідомлення голови профспілкового комітету Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта ім. Павла Чубинського  - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» ОСОБА_4 від 04 грудня 2019 року  та протокол зборів профспілкового комітету  від 03 грудня 2019 року ( а.с. 246 - 247, т. 2), з яких вбачається, що профспілковий комітет, розглянувши 03 грудня 2019 року на своєму засіданні подання управління освіти і науки Бориспільської міської ради від 03 грудня 2019 року № 03-15-1638 про надання попередньої згоди на звільнення  ОСОБА_1 з посади директора у зв`язку з вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, ухвалив рішення дати згоду на звільнення ОСОБА_1   з посади директора Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта ім. Павла Чубинського  - спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» у зв`язку з вчиненням аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, згідно пункту 3 статті 41 КЗпП України.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що акт про аморальну поведінку ОСОБА_1 складено від 11 квітня 2019 року, а звільнення її з посади на підставі цього акту здійснено  через значний проміжок часу - 04 грудня 2019 року, колегія суддів відхиляє, оскільки  звільнення з посади у зв`язку з вчиненням аморального проступку не є видом дисциплінарного стягнення, а тому вимоги трудового законодавства щодо строку та порядку застосування дисциплінарних стягнень на цей випадок не поширюються.
Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при  розгляді  справ  про поновлення  на  роботі  осіб, звільнених  за  пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання  трудового  договору  з  цих  підстав  не є заходом дисциплінарного  стягнення  і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не  поширюються.  Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з 
цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту  вчинення  винних  дій  чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином прийняті до уваги зазначені обставини,  правильно були відхилені доводи позивача  та зазначено в оскаржуваному рішенні, що доводи позивача не спростовують аморальну поведінку ОСОБА_1 по відношенню до її колег, що призвела до виникнення конфлікту між позивачем та колективом вчителів навчального закладу. Вказаний конфлікт набув такого вагомого значення, що викликав суспільний резонанс в м. Борисполі. Ці обставини свідчать про те, що вчинений ОСОБА_1 аморальний проступок не сумісний з продовженням нею педагогічної роботи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,  відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права,  та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року,  про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Таким чином, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права  при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому  рішення скасуванню  не підлягає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено  03 серпня 2021 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.

                                                                                                         Немировська О.В.