УХВАЛА

07 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/1351/20
адміністративне провадження № К/9901/31729/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги громадянина Грузії ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року
у справі №640/1351/20
за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 
до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, Державної міграційної служби України 
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, Державної міграційної служби України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ УДМС України у Вінницькій області №33 від 29 жовтня 2019 року, викладений у повідомленні від 29 жовтня 2019 року №11, про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України №226-19 від 21 грудня 2019 року, викладене в Повідомленні № 2 від 09 січня 2020 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про відхилення скарги ОСОБА_1 на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати УДМС України у Вінницькій області прийняти відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
У касаційній скарзі представником позивача зазначено, що справи щодо статусу біженця не належать до категорії справ перебування іноземців або осіб без громадянства на території України та не вважається справами незначної складності, що на думку скаржника, підтверджується практикою Верховного Суду. Скаржник зазначає ряд справ де Верховний Суд розглянув по суті, а саме у справах №815/4580/17, №420/946/19, №826/3289/17.
Так скаржник вказує, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовуються положення пункту 11 частини 6 статті 12 та статті 328 КАС України, що є виключними випадками відкриття касаційного провадження у справі. 
Скаржник зазначає, що аналіз вказаної справи доводить, що позивач має право на касаційне оскарження, оскільки суд першої інстанції відніс справу до категорії незначної складності помилково та вказана справа має виняткове значення для позивача, оскільки стосується безпеки його життя. 
Також в касаційній скарзі зазначено, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Проаналізувавши вказані доводи скаржника Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом розгляду цієї справи є визнання протиправним та скасування наказу УДМС України у Вінницькій області №33 від 29 жовтня 2019 року, викладений у повідомленні від 29 жовтня 2019 року №11, про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; визнання протиправним та скасування рішення ДМС України №226-19 від 21 грудня 2019 року, викладене в Повідомленні № 2 від 09 січня 2020 року Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про відхилення скарги ОСОБА_1 на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язання УДМС України у Вінницькій області прийняти відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
З огляду на зазначене, зважаючи на предмет розгляду справи за своєю суттю вона є справою щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України, та відповідно до частини 6 статті 12 КАС України належить до категорії малозначних.
В даній категорії справ, факт відкриття судом касаційної інстанції касаційного провадження не свідчить про те, що Суд не відносить цю категорія справ до справ незначної складності, а вказує на наявність в конкретному випадку виняткових обставин передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Щодо посилання заявника на помилковість розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, Суд зазначає таке.
За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
В дані справі суд першої інстанції, дослідивши клопотання позивача та відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та прийшов до висновку, про відмову в задоволенні клопотань відповідача та позивача.
Крім того, оцінити «значення справи для сторони» мав би суд першої інстанції принаймні до початку її розгляду і таке оцінювання відбувається в рамках конкретних правовідносин, з яких виник спір. Це означає, що вказані підстави (для розгляду справи за правилами загального позовного провадження) повинні мати своєрідне «конкретизоване» пояснення у вимірі певної справи; посилання на ці підстави безвідносно до конкретних фактичних підстав та без надання доказів на підтвердження таких підстав не достатньо для того, щоб вимагати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник жодних обґрунтувань не наводить.
Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судома апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.
Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.
Також касаційна скарга не містить і доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій питань права згідно з чинним законодавством України, Конвенції, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотримуватися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.
З наведених скаржником доводів не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу. Скаржник не продемонстрував й наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою громадянина Грузії ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №640/1351/20 за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак  Н.М. Мартинюк