П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2502/19	

 Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
          Місце ухвалення: м. Херсон
          Дата складання повного тексту: 09.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  - Бітова А.І.
суддів            - Лук`янчук О.В.
                     - Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

26 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у справі №540/2502/19. 
Обґрунтовуючи заяву, представник позивача вказував, що відповідачем порушено строк для виконання рішення, передбачений ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", заявник звернувся до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що перерахування коштів стягувачу відповідно ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
У даній статті Закону відсутні посилання на нормативні акти, які можуть встановлювати інший порядок виконання судового рішення.
Натомість, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року до теперішнього часу не виконано.
Також, апелянт зазначає, нормами КАС України не встановлено обмеження щодо встановлення судового контролю лише під час прийняття судового рішення у справі.
У відзиві ДКС України на апеляційну скаргу вказується, що ним здійснюються усі можливі заходи для виконання постанови прокуратури у межах повноважень, визначених у законодавстві та, в даних спірних правовідносинах, відсутні обставини, які б свідчили про умисне невиконання постанови прокуратури, недобросовісність у діях Казначейства та ухилення Казначейства від виконання постанови прокуратури. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправними дії Державної казначейської служби (далі ДКС) України щодо повернення без виконання постанови винесеної прокурором Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області Михайленком А.А. 03 жовтня 2018 року про відшкодування шкоди ОСОБА_1 в розмірі 97 770, 70 грн.
Зобов`язано ДКС України виконати постанову Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області 03 жовтня 2018 року про відшкодування шкоди ОСОБА_1 в розмірі 97 770,70 грн., відповідно до п.п.13, 14 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".
Рішення набрало законної сили 25 лютого 2020 року.
02 березня 2020 року Херсонським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №288 2020р.
У квітні 2020 року, ОСОБА_1 направлено заяву разом з виконавчим листом до ДКС України. 
Відповідно до листа ДКС України від 20 липня 2020 року за №5-06-06/12617, представнику позивача було підтверджено, що на виконанні у Казначействі з 30 червня 2020 року перебуває постанова Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області від 03 жовтня 2018 року за КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". 
Також, було повідомлено про те, що відповідно до абз.2 пп.1 п.9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та п.3 порядку №45 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень. 
Крім цього, у Казначействі за КПКВК 3504030 на виконанні перебуває виконавчих документів на загальну суму 288,53 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше постанови Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області від 03 жовтня 2018 року. 
Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" на поточний рік за КПКВК 3504030 передбачено 50,00 млн. грн., отже у поточному році встановленого обсягу коштів недостатньо для погашення заборгованості відповідно до зазначеної постанови від 03 жовтня 2018 року. Таким чином, строки виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежать від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Також зазначено, що ДКС України направлялися листи до Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 243, 248, 382 КАС України, п.п.3, 39 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, так і у випадку відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові, зокрема, незаконними діями органу, що провадить досудове розслідування, джерелом виплати є кошти державного бюджету, а безспірне списання коштів державного бюджету в обох випадках здійснює ДКС України, проте цього не достатньо для того, щоб вважати ці правовідносини однорідними.
Обов`язок держави відшкодувати шкоду (за Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду") виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через ДКС України, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь ДКС України у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь ДКС України у виконанні таких судових рішень.
У випадку з позивачем теж йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету, право на відшкодування яких передбачає Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, визначених законом, не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Крім того, виконання судових рішень в обох описаних ситуаціях відбувається за різними бюджетними програмами, що поряд з наведеним вище також підтверджує доводи відповідача про те, що правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.
Доводи апелянта про протиправну бездіяльності ДКС України щодо несвоєчасного виконання рішення суду у даній справі ґрунтується виключно на вимогах Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" щодо строку виплати коштів (ст. 3 Закону).
Такі доводи були би правильними, коли б спірні правовідносини регулювалися вказаним Законом.
Натомість, в даних спірних правовідносинах виконавчий лист перебуває на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". 
ДКС України, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та п.3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі Порядок №845), виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.
Відповідно п.39 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п.35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.
Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідач направляв запити до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040, зокрема, листами від 05 червня 2020 року №5-05-1-05/9834, від 18 серпня 2020 року №5-05-1-05/14407, 02 жовтня 2020 року №5-05-1-05/17340, 19 лютого 2021 року №5-05-1-05/4004, 19 березня 2021 року №5-05-1-05/5910, 12 квітня 2021 року №5-05-1-05/7746 Казначейство звернулося до Міністерства фінансів України щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України на 2020 та 2021 роки щодо збільшення бюджетних призначень.
На листи Казначейства щодо збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 Міністерством фінансів України надавались відповіді, в яких зазначено, що "питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету".
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач вживає заходи з метою належного виконання виконавчих листів, у тому числі виконавчого листа, за яким стягувачем є позивач.
Колегія суддів зазначає, сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допускає ухилення від виконання судового рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.