П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2636/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
09 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та нечинними п.п. 1,2 рішення, 
В С Т А Н О В И В :
 в березні 2021 року  ОСОБА_1 суду звернувся з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з позовом у якому просив:
- визнати протиправними та нечинними п.п.1,2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1179 від 22.06.2020 року “Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ “КБ Надра”, якими продовжено строк управління майном (активами) ПАТ “КБ “Надра” та задоволення вимог його кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів (п.1 рішення) та продовжено повноваження ліквідатора цього банку Білої І.В. на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів (п.2 рішення).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопада 2016 року №2342 строки здійснення процедури ліквідації ПАТ “КБ “Надра” було продовжено на два роки, тобто з 04 червня 2018 року по 03 червня 2020 року включно, і цей, передбачений ст.44 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” строк був максимальним, бо сягав 5 років.
Оскаржене рішення, відповідач прийняв поза максимальним 5-річним строком ліквідації банку “Надра”, визначеним ч.5 ст.44 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, який у нього закінчився ще 03 червня 2020 року, якщо навіть погодитися з тим, що банк “Надра” був системно важливим банком, та на невизначений строк, а фактично до безкінечності.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що відповідач прийняв оскаржуване рішення поза максимальним 5-ти річним строком ліквідації банку "Надра" визначеним ч. 5 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того посилався на неконституційність Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №1179 від 22.06.2020 року “Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ “КБ Надра”.
В рішенні вказано, що з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “НАДРА” (далі - ПАТ “КБ “НАДРА”), передбачених Законом України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” (далі - Закон), на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, статті 48 Закону, підпункту 2 пункту 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 13 травня 2020 року № 590-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності”, беручи до уваги обмеження та рекомендації, встановлені Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)”, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (зі змінами) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 “Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України”, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі — Фонд) вирішила:
1. Продовжити строк управління майном (активами) ПАТ “КБ “НАДРА” та задоволення вимог його кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
2. Продовжити повноваження ліквідатора ПАТ “КБ “НАДРА”, визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні (РНОКПП НОМЕР_1 ) на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.
28 вересня 2020 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1764, яким відкликано повноваження ліквідатора ПАТ “КБ “Надра”, делеговані уповноваженій особі, а визначені Законом України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ “КБ “НАДРА” здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ “КБ “НАДРА” до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті Фонду.
Як зазначають у позовній заяві позивачі, що оскаржене рішення, відповідач прийняв поза максимальним 5-річним строком ліквідації банку “Надра”, визначеним ч.5 ст.44 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, який у нього закінчився ще 03 червня 2020 року, якщо навіть погодитися з тим, що банк “Надра” був системно важливим банком, та на невизначений строк, а фактично до безкінечності.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження та рекомендації, встановлені Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)”, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (зі змінами) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 “Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України”, є поважною підставою для    прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб    №1179 від 22.06.2020 про продовження строку управління майном та продовження повноважень ліквідатора    ПАТ “КБ “Надра”, а отже відсутні підстави для його скасування.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012 року Законом №4452-VI (Закон №4452-VI).
Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
Згідно зі ст. 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Статтею 12 Закону № 4452-VI визначено, що виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.
Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають повноваження виконавчої дирекції Фонду, зокрема, на визначення порядку та способу реалізації майна банку, що ліквідується, а також повноваження на прийняття рішень з питань, що випливають із цього Закону, та мети діяльності Фонду.
Згідно з частиною 1 ст. 35 Закону передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.
Частиною 5. ст.44 Закону передбачено, що Фонд з дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.
Фонд має право прийняти рішення про продовження строку управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів у разі виникнення обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, на весь час існування таких обставин.
Підставами продовження Фондом строку є такі обставини: неможливість доступу Фонду або уповноваженої особи Фонду до банку при здійсненні ліквідації, до його майна (активів), книг, записів, документів, баз даних; набрання законної сили судовим рішенням про скасування або визнання нечинним рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку, якщо Фонд оскаржує таке судове рішення; незадоволення вимог усіх кредиторів банку за наявності майна (активів) банку, нереалізованого з причин рішень суду або іншого компетентного органу, яке мало наслідком неможливість продажу майна (активів) в порядку, визначеному частинами шостою - тринадцятою статті 51 цього Закону, або з причини відмови в наданні таких, що вимагаються законом, дозволу або згоди на вчинення правочину щодо відчуження майна (активів).
Відповідно до частини першої статті 48 зазначеного Закону під час здійснення ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:
1) здійснює повноваження органів управління банку;
2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;
3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;
4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;
5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;
6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;
7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов`язковому зберіганню;
8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.
Відповідно до положень  частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530XI передбачено: установити, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19): з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення; для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення.
Так, з матеріалів справи встановлено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято Рішення №1179 від 22.06.2020 року “Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ “КБ Надра”, яким вирішено продовжити строк управління майном (активами) ПАТ “КБ “НАДРА” та задоволення вимог його кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів та продовжити повноваження ліквідатора ПАТ “КБ “НАДРА”, визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні (РНОКПП НОМЕР_1 ) на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів, тому відсутні підстави для задоволення позову.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обмеження та рекомендації, встановлені Законом України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)”, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2” (зі змінами) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 “Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України”, є поважною підставою для   прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб   №1179 від 22.06.2020 про продовження строку управління майном та продовження повноважень ліквідатора   ПАТ “КБ “Надра”, а отже відсутні підстави для його скасування.
Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року №13 “Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частини першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України” та самого Конституційного подання Верховного Суду України, Закон України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” не відповідає Конституції України та є неконституційним, що дає підстави для висновку про те, що створенням на підставі цього Закону юридичної особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб “...порушується принцип поділу державної влади, визначений статтею 6 Основного Закону України, і принцип Верховенства права, який вимагає, щоб закони та інші нормативно-правові акти приймалися на основі Конституції України та повинні відповідати їй”, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
В контексті зазначеного колегія суддів зауважує, що вказаний закон не визнавався неконституційним, а тому відсутні підстави брати до уваги висновок позивача про те, що створенням на підставі цього Закону юридичної особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб “...порушується принцип поділу державної влади, визначений ст. 6 Конституції України, і принцип Верховенства права. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.     
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року слід залишити без змін.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.