ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.

20 липня 2021 року 
Київ
справа №120/3913/19-а
адміністративне провадження №К/9901/24792/21
щодо відкриття провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 у справі №    120/3913/19-а  за  позовом   ФОП    ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно питання поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 20.07.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою ФОП ОСОБА_1 , одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Однак, на моє переконання наведені скаржником причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
У цій справі вперше касаційна скарга ФОП ОСОБА_1  надійшла до суду касаційної інстанції 21.09.2020, проте, Верховний Суд ухвалою від 20.10.2020 її повернув як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Копію цієї ухвали отримав представник позивача 02.11.2020.
Вдруге касаційну скаргу подано 05.11.2020, яка надійшла до суду 09.11.2020, проте, Верховний Суд ухвалою від 25.11.2020 знову повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішення у цій справі. Копію цієї ухвали направлено на адресу позивача, однак, поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Втретє касаційну скаргу у цій справі було подано 22.03.2021, яка надійшла до суду 24.03.2021, проте, Верховний Суд ухвалою від 31.03.2021 знову повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Копію цієї ухвали позивач отримав 13.04.2021.
Звертаючись вчетверте 06.07.2021 з касаційною скаргою, скаржник просив суд поновити строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020. Таке клопотання обґрунтовував тим, що адвокат Сувалов В. О. неналежним чином виконував свої повноваження представника ФОП ОСОБА_1 , неналежним чином оформлював касаційні скарги, які тричі поверталися Верховним Судом. При цьому, з 26.11.2020 по 10.12.2020 він хворів та перебував на амбулаторному лікуванні. Також, сам позивач з 08.12.2020 по 03.01.2021 хворів і знаходився на амбулаторному лікуванні через захворювання на ГРВІ з симптоматичним ускладненням у вигляді бронхіту. Після проходження лікування від ГРВІ та бронхіту, враховуючи різке погіршення стану здоров`я та наявність безпосередніх симптомів проходження у касатора коронавірусної хвороби COVID-19, за результатом звернення до лікарів останньому було діагностовано запалення легень та направлено на амбулаторне лікування та самоізоляцію.
Через наявність у касатора цукрового діабета, лікування та реабілітацію касатора від коронавірусної хвороби COVID-19 проходили ускладнено та становили період з 06.01.2021 по 22.03.2021, про що надає необхідні докази. У цей період позивач підтримував зв`язок з його представником - адвокатом Суваловим В. О., який запевняв свого довірителя про виправлення усіх наявних недоліків, встановлених Верховним Судом, та повторну подачу касаційної скарги. Однак, по завершенню лікування касатора, за результатом зустрічі 23.03.2021 з його представником, з`ясувалось про фактичне неподання касаційної скарги на постанову апеляційного суду представником позивача через неналежне виконання довірених йому обов`язків. Враховуючи вказану обставину, позивач 23.03.2021 припинив свої відносини з адвокатом Суваловим В. О., уклавши додаткову угоду про розірвання договору про надання професійної правничої допомоги.
У зв`язку з фактом обмеженості у часі, позивач 24.03.2021, на наступний день після припинення відносин зі своїм попереднім представником, було особисто подано касаційну скаргу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Однак, оскільки позивач не є фахівцем у сфері права та у нього відсутня юридична освіта, він не зрозумів принципів касаційного оскарження та вимог КАС України, у зв`язку з чим не зміг виконати та врахувати такі вимоги у поданій касаційній скарзі від 24.03.2021, що стало підставою для її чергового повернення.
Через свій пост-реабілітаційний стан від COVID-19, виключні обставини неналежного представництва його інтересів ввіреною особою (затримання адвоката Сувалова В. О. у порядку статті 208 КПК України) та неможливість повернути усі довірені попередньому представнику матеріали у справі, у позивача погіршився стан його здоров`я та ускладнився цукровий діабет. З 12.04.2021 по 27.05.2021 позивач перебував на лікуванні від ускладнення цукрового діабету 2 типу.
Після завершення лікування та стабілізації власного здоров`я, з метою отримання належної професійної правничої допомоги, 07.06.2021 позивач зміг звернутись та укласти договір з адвокатом Юрченком Т. Л.
Через відсутність матеріалів судової справи у позивача, з метою можливості надання ефективної допомоги під час підготовки касаційної скарги з урахуванням висновків Верховного Суду, 16.06.2021 представник касатора отримав можливість ознайомитись з матеріалами судової справи у суді першої інстанції.
Враховуючи значний обсяг матеріалів у справі, вступ у справу на стадії касаційного оскарження, значний час на аналіз таких матеріалів, пошук та вивчення судової практики, 05.07.2021 було підготовлено касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі № 120/3913/19-а.
Зазначені обставини, на переконання позивача, є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що також підтверджено належними доказами: лікування з 08.12.2020 по 03.01.2021 від ГРВІ ускладненого бронхітом; лікування з 06.01.2021 по 22.03.2021 від COVID-19, що було ускладнено запаленням легень та цукровим діабетом заявника; лікування з 12.04.2021 по 27.05.2021 від ускладнення цукрового діабету, причиною чому стала емоційно-стресова обстановка, яка виникла через виключні обставини та зазначені вище захворювання.
Верховний Суд більшістю голосів дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З огляду на вищенаведені обставини попередніх звернень позивача з касаційними скаргами встановлено, що після отримання копії ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги (02.11.2020) і до моменту повторного звернення (05.11.2020) минуло 3 дні, однак, касаційна скарга аналогічно первісній, так і не була приведена у відповідність з вимогами КАС України та роз`яснень Верховного Суду. Після повернення вдруге поданої касаційної скарги (25.11.2020) і до моменту подачі касаційної скарги втретє (22.03.2021) минуло майже чотири місяці, однак, касаційна скарга аналогічно попереднім, так і не була приведена у відповідність з вимогами КАС України та роз`яснень Верховного Суду. З моменту отримання копії ухвали про повернення втретє поданої касаційної скарги (13.04.2021) і до моменту звернення з касаційною скаргою вчетверте (06.07.2021) минуло майже три місяці. 
Позивач документально підтверджує перебування на лікарняних з 08.12.2020 по 03.01.2021; з 06.01.2021 по 22.03.2021; з 12.04.2021 по 27.05.2021. 
Однак, з моменту ухвалення постанови апеляційного суду (19.08.2020) і до моменту подання касаційної скарги, за якою колегія суддів більшістю голосів постановили відкрити касаційне провадження (06.07.2021) минуло майже одинадцять місяців. Вважаю, що належне підтвердження позивачем наявності обставин, які перешкоджали йому вчинити процесуальні дії, лише в окремі періоди, які до того ж не є тривалими і виникли вже після закінчення строку на касаційне оскарження судового рішення, не може свідчити про те, що позивач не допустив необґрунтованих зволікань із своєчасним поданням належним чином оформленої касаційної скарги. 
Посилання позивача на те, що ним укладено договір про надання правової допомоги з особою, яка неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, також не свідчить про наявність об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Позивач, як особа, зацікавлена у перегляді судових рішень, мав можливість контролювати вчинення його представником дій, пов`язаних із оскарженням судових рішень, однак, позивач не підтвердив вжиття ним активних дій, направлених на своєчасне звернення до суду з касаційною скаргою, до моменту припинення договору з адвокатом Суваловим В. О. Вважаю, що незнання про дії/бездіяльність свого представника через байдужість або небажання про це дізнатися, не може в подальшому розцінюватися на користь такої особи.
Крім того, не знаходять свого підтвердження доводи позивача, що 24.03.2021 він самостійно подав втретє касаційну скаргу, оскільки з відомостей, які містяться в автоматизованій системі «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що касаційна скарга, яка надійшла до суду цього дня, була направлена поштою 22.03.2021 (тобто, до моменту припинення договору про надання правової допомоги з адвокатом Суваловим В. О.) і була підписана як цим адвокатом, так і позивачем.
Пропуск строку у подальший період з 13.04.2021 (з урахуванням перебування на лікарняному з 12.04.2021 по 27.05.2021) по 06.07.2021 позивач обґрунтовує укладенням договору про надання правової допомоги з іншим представником (08.06.2021) та необхідності здійснення цим представником великого обсягу роботи, необхідної для приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України та роз`яснень, наданих Верховним Судом.
Отже, вважаю, що усі доводи, наведені позивачем як поважні причини пропуску строку, здебільшого мають суб`єктивний характер, оскільки зазначені ним обставини не заважали позивачеві вчиняти різні юридично значимі дії у згаданий період, і такі дії залежали від волевиявлення самого скаржника. 
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважаю, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав. 
Вважаю, що строк майже в одинадцять місяців після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, що сплинув на момент подання касаційної скарги вчетверте, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на подання касаційної скарги з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку є неповажними. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.
Суддя:                                                                                М. М. Гімон