П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
18 серпня 2021 року                                                              м. Київ
 
справа № 757/40395/20
 
провадження № 22-ц/824/6843/2021
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого  - Іванової  І.В. 
суддів  - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
при секретарі  - Ярмак О.В.
 
сторони:
позивач  -  ОСОБА_1 
 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна»
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від   13 січня 2021 рокуу складі судді Волкової С.Я., повний текст складений 13.01.2021 року, 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ТОВ «СС Лоун», ТОВ «Еквіфін Україна», ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Велліфін», ТОВ «Займер» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та захист персональних даних.
Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року вказані вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Еквіфін Україна» виділено в окреме провадження, які є предметом розгляду даної справи.
Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що у період з 29 червня по 01 липня 2020 року невідомі особи здійснили від її імені реєстрацію на декількох онлайн-сервісах кредитування і, скориставшись її особистими та персональними даними, оформили кредити з подальшим заволодінням грошовими коштами фінансових організацій.
Зазначає, що на момент оформлення оспорюваного договору, були відсутні її волевиявлення та внутрішня воля на його укладення. Про існування договору, укладеного, зокрема з ТОВ «Еквіфін Україна», вона дізналась вже після його оформлення невідомою особою, яка заволоділа її персональними даними та вказала не належний їй рахунок, на якій були перераховані кредитні кошти. 
Позивач посилається на те, що відповідачем здійснена та продовжується незаконна збір, обробка, зберігання та інші дії з її персональними даними.
Також відповідачем порушені її конституційні права у вигляді втручання в особисте життя, приниження її честі і гідності. Через відкриті на її ім`я кредити вона не може повноцінно користуватись певними банківськими продуктами через зіпсовану кредитну історію, що дає хибне сприйняття її як ненадійного та непорядного позичальника.
Отже, на підставі викладених обставин, ОСОБА_2 просила визнати дії відповідача вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують її права як споживача; визнати договір № 142745 від 01 липня 2020 року, укладений між нею та ТОВ ««Еквіфін Україна», недійсним. 
Відповідач ТОВ ««Еквіфін Україна», посилаючись на безпідставність та незаконність позовних вимог, проти їх задоволення заперечував.
Пояснив, що перед укладанням кредитного договору саме позивач, а не будь-яка інша особа пройшла процедуру ідентифікації в ITC товариства під час якої надала всі свої персональні дані, а також надала згоду на їх обробку, при цьому ПІБ позивача, серія та номер її паспорту, дата його видачі, РНОКПП, адреса реєстрації, що були надані позивачем під час проходження процедури реєстрації (ідентифікації) в ITCТОВ ««Еквіфін Україна» повністю збігаються з тими даними, які позивач надала до суду. Крім того, позивач пройшла процедуру верифікацію своєї платіжної картки на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Також надала згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки. Перед укладенням кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. 
Відповідач зауважує, що після виконання (проходження) всіх вищевказаних процедур та встановлення особи позивача сторони уклали кредитний договір в електронному вигляді, який було підписано позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи скарги ОСОБА_2 посилається на те, що в оскаржуваному рішенні не зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; не вказані мотиви відхилення доказів; не надано мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного нею; не мотивовано застосування норм права, на які посилається суд та незастосування норм права, на які посилалася вона. 
Так, судом не враховано, що грошові кошти за кредитним договором були перераховані на картку, яка їй не належить.
Крім того, судом було проігноровано відповідь на відзив у якій містяться вичерпні пояснення та інформація, що спростовують наведені відповідачем у відзиві доводи, перелік недостовірних відомостей, що вносилися невідомою особою від її імені до ITC відповідача.
Позивач також не погоджується з діями суду першої інстанції щодо роз`єднання справ та виділення вимог до відповідачів у окремі провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ ««Еквіфін Україна»просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідач вважає, що районним судом було належним чином досліджено усі наявні у справі докази та прийнято вмотивоване судове рішення відповідно до якого позивачем жодним чином не доведено недійсність кредитного договору.
В суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.
Відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи, до суду апеляційної інстанції не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за  допомогою  особистого  ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог подала копії: листа на адресу ТОВ ««Еквіфін Україна» від 31.07.2020 р., рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 03193 00226623 6, фіскального чека від 20.11.2020 р., листа ТОВ ««Еквіфін Україна» вих.№14/08-4, який просив ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про укладення договору шахрайським шляхом, тоді ТОВ припинить дію договору до вирішення кримінальної справи (т.1 а.с.140.
Також позивач надала витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12020100030004388, сформованого 04.08.2020 р. за її зверненням про шахрайські дії невідомих осіб, які використали її паспорт для оформлення кредитів (т.1 а.с.28).
 Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  
З матеріалів справи вбачається, що згідно умов п.2.2. Кредитного договору кредит видається Позичальнику у безготівковій формі (шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку, вказану Позичальником в заявці на отримання кредиту).
Надання кредиту Позичальнику за оспорюваним кредитним договором було здійснено 01.07.2020р. о 17:28:32 безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку Позивача НОМЕР_1 через технологічного партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (сервіс LiqPay), до підтверджується: витягом з реєстру виданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу LiqPay АТ КБ ПРИВАТБАНК», згідно Договору №3889 від 28.10.2019р., щодо Позичальника - ОСОБА_3 , договір №53828-А, дата договору 01.07.2020р.; службовою інформацією з сервісу LiqPay про транзакцію перерахування суми кредиту в розмірі 500,00 гривень на картку Позичальника № НОМЕР_1 , що було здійснено 01.07.2020р. о 17:28:32; довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо проведення транзакції типу «верифікація» карти Позичальника № НОМЕР_1 . Дата та час проведення транзакції 01.07.2020р. 17: 12:46; довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо переказу коштів - перерахування суми кредиту розмірі 500,00 грн. на карту Позичальника № НОМЕР_1 . Дата та час проведення транзакції 01.07.2020р. 17:28:32.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» співпрацює з ОСОБА_1 , як клієнтом на підставі договору про надання послуг в системі LiqРау №3889 від 28.10.2019р. (т.1 а.с.83-125).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки  ТОВ ««Еквіфін Україна» надано належні та допустимі докази укладання між сторонами 01 липня 2020 року кредитного договору № 142745 та отриманням позивачем кредитних коштів у розмірі 500,00 грн.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19).
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, обґрунтованого виходив  із того, що позивач не довів своїх вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст складений 20.08.2021 року

Головуючий:                                                                              

Судді: