УХВАЛА
26 серпня 2021 року
м. Київ
Справа № 5-464/112
Провадження № 13-124зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 
перевірила заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата)  ОСОБА_1  у провадженні зазаявою засудженого ОСОБА_19 про перегляд постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2012 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ(далі – ВССУ)від 06 серпня 2013 року за виключними обставинами і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року вирок Свердловського обласного суду Російської Федерації від 14 квітня 1993 року щодо ОСОБА_19 приведено у відповідність із законодавством України. Постановлено вважати ОСОБА_19 засудженим за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК), ч. 3 ст. 142 Кримінального кодексу України 1960 року (далі – КК 1960 року), пунктами 4, 6, 9, 13, ч. 2 ст. 115 КК, ст. 15 пунктами 1, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 28 грудня 2012 року змінив постанову місцевого суду і постановив вважати ОСОБА_19 засудженим вироком Свердловського обласного суду Російської Федерації від 14 квітня 1993 року за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, ч. 3 ст. 142 Кримінального кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки 1960 року (далі – КК УРСР 1960 року), пунктами 4, 6, 9, 13, ч. 2 ст. 115 КК, ст. 15 пунктами 1, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК із застосуванням ст. 42 КК УРСР 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Це судове рішення ВССУ ухвалою від 06 серпня 2013 року змінив, ухвалив вважати ОСОБА_19 засудженим: за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, ч. 3 ст. 142, ст. 17 пунктами «а», «г», «ж», «з» ст. 93, пунктами «а», «е», «ж», «з» ст. 93 КК 1960 року із застосуванням положень ст. 42 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі. В ухваленні цього рішення брала участь суддя Єленіна. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 20 травня 2021 року в  справі «Баранов та інші проти України» (заява № 15027/20 та 3 інших, у тому числі ОСОБА_19 ) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що встановлене порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, засуджений ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про  перегляд за виключними обставинами судових рішень.
Суддя Великої Палати ОСОБА_1 26 серпня 2021 року заявила самовідвід від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_19 ,  мотивуючи  її тим, що вона   брала участь  у касаційному  перегляді  рішень  щодо заявника.
Перевіривши заяву судді ОСОБА_1 та наявні у Верховному Суді матеріали, Велика Палата дійшла висновку про необхідність її задоволення з таких підстав.
Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Згідно  з частинами 3, 4  ст. 55 КПК 1960 року  суддя, який  брав участь у розгляді  справи, зокрема, в касаційному порядку, не може  брати участь у перегляді справи  Верховним Судом. 
У заяві судді ОСОБА_1  йдеться про неможливість її участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_19 , оскільки вона раніше входила до складу колегії суддів ВССУ й переглядаючи в касаційному порядку ухвалу апеляційного суду про приведення у відповідність із законодавством України вироку Російської Федерації (провадження №5-3677км13), визнала призначене судовим рішенням Російської Федерації покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що  співвідноситься із покаранням, передбаченим Кримінальним кодексом України.
З огляду на викладене Велика Палата вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню зметою уникнення повторної участі судді ОСОБА_1 у розгляді справи та запобігання виникненню у сторін сумніву стосовно об`єктивності, безсторонності й неупередженості суду.
На підставі наведеного та керуючись статтями 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду  ОСОБА_1 задовольнити.
Відвести суддю  ОСОБА_1  від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_19  про перегляд за виключними обставинами постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2011 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2012 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 серпня 2013 року.
Провадження № 13-124зво21 за заявою засудженого ОСОБА_19 передати для визначення судді у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                       ОСОБА_1 
Судді:                                    ОСОБА_2                                              ОСОБА_11 
ОСОБА_3                                           ОСОБА_12 
ОСОБА_4                                                ОСОБА_13 
ОСОБА_5                                     ОСОБА_14 
ОСОБА_6                                        ОСОБА_15   
ОСОБА_7                                        ОСОБА_16 
ОСОБА_8                                      ОСОБА_17 
ОСОБА_9                                                       ОСОБА_18 
ОСОБА_10