ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1179/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/878/21 Категорія:  301030000 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06 липня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи: 

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , 

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року, у складі судді Годік Л.С.,

                                                      в с т а н о в и в : 

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права користування часткою житлового будинку.
В обґрунтування позовної заяви вказував, що по договору дарування майнових прав від 27 травня 1994 року він є співвласником частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , іншим співвласником цього ж жилого будинку є ОСОБА_2 згідно договору дарування майнових прав від 29 серпня 2017 року. З огляду на це, їм спільно належать право володіння, користування і розпорядження вказаним майном. 
Проте, ОСОБА_2 не визнає його права користування цим майном, захоплює приміщення, встановлює обмеження, пошкодила його речі, демонструє злочинну поведінку у зв`язку з чим відкрито декілька кримінальних проваджень (12019250250000428, 12019250250001184, 12020250250000616). 
Просив припинити право користування 1/6 часткою жилого будинку по АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 29 серпня 2017 року ОСОБА_2 . 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем щодо майнових прав спільної часткової власності. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року і залишити позов без розгляду.
Вказує, що в разі наявності підстав, недодержання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Проте, суд першої інстанції розглянув дану справу по суті всупереч ст.ст. 183,187, 257 ЦПК України у зв`язку з чим позбавив ОСОБА_1 права на повторне звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним  і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , прийняли в дар кожен в рівних долях належну ОСОБА_3 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. Даний договір посвідчений державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 3-305 (а.с.3).
Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 порушує закон, не визнає його права користування даним житловим будинком, захоплює приміщення, встановлює обмеження, пошкодила його старі і нові речі, демонструє злочинну поведінку. 
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Поняття права власності регламентовано статті 316 ЦК України. Відповідно до положень вказаної статті  правом власності є право особи на річ (майно), яке вона  здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном - частина 1 статті 317 ЦК України.
Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 41 Конституції України  та статтею 321 ЦК України визначено, зокрема, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений  у його здійснені.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування частиною житлового будинку, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у відповідності до статей 76-81 ЦПК України, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, викладених в позовній заяві. Докази того, що ОСОБА_2 порушує право спільного користування житловим будинком, захоплює приміщення, встановлює ОСОБА_1 обмеження у користуванні його частиною житлового будинку, пошкодила його речі, демонструє злочинну поведінку, в матеріалах справи відсутні. 
Колегія суддів не може прийняти доводи ОСОБА_1 , як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що в разі наявності підстав, недодержання позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду, а не розглядати по суті позовних вимог, всупереч ст. 183,187, 257 ЦПК України, у зв`язку з чим позбавив ОСОБА_1 права на повторне звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Статтями 175 та 177 ЦПК України передбачено вимоги до позовної заяви та документів, що додаються до неї. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Крім того, норма статті 43 ЦПК України регламентує права та обов`язки учасників справи, відповідно до якої учасники справи мають право в тому числі і подавати докази. 
Тобто, вищевказані норми свідчать про те, що позивач не обмежений в праві надавати докази на підтвердження своїх доводів лише при поданні позовної заяви, а має право надавати такі докази й під час розгляду справи по суті.
Відповідно до частин 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач вказував на неможливість надати до суду ті чи інші докази для підтвердження свої доводів. 
В разі недоведеності позовних вимог, або не підтвердження їх належними доказами, суд має можливість ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. 
Також, ОСОБА_1 не звертався до суду, у відповідності до норм статті 84 ЦПК України, із клопотанням про витребування доказів судом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н. І. Гончар 

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова