19.07.21
22-ц/812/952/21
Єдиний унікальний номер судової справи 468/1649/20-ц
Номер провадження 22-ц/812/952/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

19 липня 2021 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В., 

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: 
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 
представників відповідача – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» рішення, яке ухвалено Баштанським районним судом Миколаївської області 10 березня 2021 року, під головуванням судді Муругова В.В. в приміщені цього ж суду о 14 год. 18 хв., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу та
за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,
УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі – АТ «Миколаївгаз») про визнання незаконним нарахування оплати за послуги з розподілу природного газу. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 приживає в будинку АДРЕСА_1 , до якого відповідач надавав послуги з постачання природного газу. 
25 березня 2018 року в присутності позивача контролером Публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» був складений Акт про припинення газопостачання за вказаною адресою.
Припинення газопостачання відбулось у зв`язку із заборгованістю з оплати наявною у позивача та до сьогодні воно не відновлено.
Між тим, з невідомих для позивача причин, АТ «Миколаївгаз» з моменту припинення газопостачання природного газу за вказаною адресою, продовжував здійснювати нарахування ОСОБА_1 вартість послуг з розподілу природного газу, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 3 776 грн. 16 коп. 
Позивач зазначав, що між ним та відповідачем не укладався договір про розподіл (доставку) природного газу по газомігаістралі до його будинку.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії АТ «Миколаївгаз» по нарахуванню йому заборгованості за розподіл та транспортування природного газу по магістралі до газового обладнання, розташованого в його будинку АДРЕСА_1 , з 25 березня 2018 року по час звернення до суду.
АТ «Миколаївгаз» проти задоволення позову заперечувало та надало до суду зустрічний позов. 
В обґрунтування позовних вимог АТ «Миколаївгаз» зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: будинок АДРЕСА_1 , та також обліковується у товаристві як споживач послуг з розподілу природного газу. 25 березня 2019 року (а не 25 березня 2018 року, як зазначає позивач) ОСОБА_1 було відключено від системи газопостачання за наявну заборгованість за спожитий природний газ, шляхом перекриття крану на вводі газопроводу та встановлення заглушки і блокуючого пристрою, який підписано споживачем без зауважень або заперечень.
На виконання Закону України «Про ринок природного газу» НКРЕКП постановою від 07 жовтня 2019 року за №2028 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до Кодексу газорозподільчих систем, Типового договору розподілу природного газу, Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу. Зазначеними змінами для споживачів з 01 січня 2020 року було запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, змінено принципи визначення обсягів газу, що беруться за основу.
При цьому, згідно п.9 глави 6 розподілу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви – приєднання та вилучення об`єкта споживача.
У зв`язку із цим, станом на 29 грудня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за послугу розподілу газу складає 4 582 грн. 97 коп.
Крім того, споживачу нараховано за період з 21 січня 2020 року по 29 грудня 2020 року 3% річних, що становить 64 грн. 23 коп., та за період лютий – грудень 2020 року включно сума, яка перевищує суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 17 грн. 98 коп.
Посилаючись на викладені обставини, АТ «Миколаївгаз» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму заборгованості за розподіл природного газу за період з 01 січня 2020 року по 29 грудня 2020 року в розмірі 4 582 грн. 97 коп., 3% річних в розмірі 64 грн. 23 коп., інфляційні втрати в розмірі 17 грн. 98 коп. а також 2 102 грн. судового збору.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірним нарахування АТ «Миколаївгаз» Присяжному О.А. заборгованості за розподіл природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на 29 грудня 2020 року в розмірі 4 582 грн. 97 коп.
В задоволенні зустрічного позову АТ «Миколаївгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу відмовлено.
Стягнуто з АТ «Миколаївгаз» судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. 
Рішення районного суду обґрунтовано тим, що нарахування АТ «Миколаївгаз» ОСОБА_1 плати за розподіл природного газу з 01 січня 2020 року без укладення відповідного договору розподілу природного газу та без фактичного споживання послуг з розподілу є безпідставним.
В апеляційній скарзі АТ «Миколаївгаз», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити зустрічні возовні вимоги в повному обсязі.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає. 
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. 
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».
Як передбачено ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу – це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;
- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;
- оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;
споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах:
забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу;
забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах;
забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.
Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).
На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:
присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника;
надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;
забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.
Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Згідно з пунктами 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.
Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови:
включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період;
забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.
За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 підписано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Адреса об`єкта – будинок АДРЕСА_1 . Оператор ГРМ, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу – АТ «Миколаївгаз» (а.с.9).
За такого, слідує, що позивач приєднався і до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки до 25 травня 2019 року щомісячно споживав природний газ.
25 березня 2019 року в присутності позивача контролером Публічного акціонерного товариства «Миколаївгаз» був складений Акт про припинення газопостачання за вказаною адресою. Підстава припинення газопостачання наявність заборгованості (а.с.13). Постачання природного газу було припинено шляхом перекриття крану на вводі газопроводу та встановлення заглушки і блокуючого пристрою.
З 01 січня 2020 року товариство почало нараховувати ОСОБА_1 плату за розподіл природного газу, та станом на 29 грудня 2020 року заборгованість за послуги з розподілу природного газу за розрахунком відповідача склала 4 582 грн. 97 коп. (а.с.32-33,35).
Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», та ЦК України.
Разом з тим, оскільки встановлено наявність у позивача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність договору постачання природного газу та договірних правовідносин між сторонами щодо розподілу природного газу, які не припинено, а також враховуючи те, що споживачем заява про остаточне припинення користування природним газом не подавалась та договірні правовідносини не припинено, то колегія суддів вважає, що у позивача виник обов`язок оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку, передбаченому главою 6 розділу VІ Кодексу ГРМ.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки та відмовив у задоволенні зустрічного позову та задовольнив первісний позов, то значену помилку слід виправити судовим рішенням апеляційного суду.
За такого позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу підлягають задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» підлягає стягненню заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 29 грудня 2020 року в розмірі 4 582 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. 97 коп.
Натомість, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу слід відмовити за необґрунтованістю.
Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.
Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, розрахунок інфляційних витрат за вищевказаний період складає 228 грн. 80 коп., а три відсотки річних складає 136 грн. 74 коп., проте позивачем заявлено вимоги про стягнення менших сум – 17 грн. 98 грн. інфляційні витрати та 64 грн. 23 коп. – три проценти річних, тому, з урахуванням положень ст.367 ЦПК України та в межах заявлених позивачем позовних вимог в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився із стягненням із позивача на користь відповідача 17 грн. 98 коп. інфляційних витрат та 64 грн. 23 коп. 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 
За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки зустрічний позов та апеляційну скаргу АТ «Миколаївгаз» задоволено, але позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, то понесені Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судові витрати по сплаті судового збору за подачу зустрічного позову до суду першої інстанції в розмірі 2 102 грн. за платіжним дорученням №464 від 17 грудня 2020 року та подачу апеляційної скарги до апеляційної інстанції на суму 4 414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 20 коп., за платіжним дорученням №192 від 30 березня 2021 року слід компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» – задовольнити.
Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року – скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про визнання незаконним нарахування оплати за розподіл природного газу – відмовити.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (ідентифікаційний код 05410263) заборгованість за розподіл природного газу за період з 01 січня 2020 року по 29 грудня 2020 року в розмірі 4 582 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. 97 коп., а також інфляційні втрати в розмірі 17 (сімнадцять) грн. 98 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 64 (шістдесят чотири) грн. 23 коп.
Понесені Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. за платіжним дорученням №464 від 17 грудня 2020 року та подачу апеляційної скарги на суму 4 414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 20  коп., за платіжним дорученням №192 від 30 березня 2021 року - компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                П.П. Лисенко

                                                               Н.В. Самчишина

Повний текст судового 
рішення складено 22 липня 2021 року