Постанова
Іменем України       

08 липня 2021 року
м. Київ

справа № 751/5332/20
 
провадження № 61-4694св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., 
 
учасники справи: 
 
заявник - ОСОБА_1 ,
 
особа, дії якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна,
 
заінтересовані особи: акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни на постанову Чернігівського апеляційного суду від19 лютого 2021 рокув складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Шарапової О. Л., у справі за скаргою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького Ярослава Олеговича на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог скарги  
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця, посилаючись на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23 березня 2010 року  у справі № 338-2/43/10 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») стягнута заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2008 року № SME0008791 в розмірі  407 795,63 грн та судові витрати. 
 
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 липня 2010 року задоволено заяву ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), про видачу виконавчого  листа та на підставі рішення третейського суду видано виконавчий лист про стягнення  солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі  407 795,63 грн та судових витрат. 
 
16 квітня 2019 року приватним виконавцемвиконавчого округу Львівської області         Баіровою Н. М. відкрито виконавче провадження ВП № 58907663 з виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 липня 2010 року у справі  № 6-1065/10, виданого на виконання ухвали суду. 
 
25 червня  2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір факторингу, за умовами якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» перейшли всі права, що належали АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 20 лютого 2008 року № SME0008791. 
 
В цей же день між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» і ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги № 25/06/20ВП, за яким  до неї перейшли всі права, що належали ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» за вищевказаним кредитним договором. 
 
22 липня 2020 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова направлено відповідну заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП № 58907663. 05 серпня 2020 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо, що  07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. винесено постанову про його закінчення відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Підставою для винесення такої постанови стала заява АТ «Альфа-Банк» про закінчення виконавчого провадження, надіслана виконавцеві 02 липня 2020 року, тобто після відступлення своїх прав за кредитним договором від 20 лютого               2008 року № SME0008791. Вказану постанову виконавця від 07 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 58907663 вважає протиправною, оскільки вона як боржник у цьому провадженні не погашала заборгованості за кредитним договором, і в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази фактичного виконання рішення, на виконання якого його відкрито. На момент подання АТ «Альфа-Банк» заяви про закінчення виконавчого провадження                    ВП № 58907663 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у банку вже були відсутні будь-які правомочності щодо стягнення боргу із боржників, адже починаючи з 25 червня 2020 року кредитором стала ОСОБА_2 на підставі укладеного з нею договору відступлення права вимоги. Подана АТ «Альфа-Банк» заява не є документом, що підтверджує фактичне виконання вищевказаної ухвали суду, адже у ній не зазначено ані суми погашеного боргу, ані дати його погашення, ані особи, яка його погасила, ані  вказівки на результати виконання виконавчого провадження. Вказана постанова порушує права її права, оскільки внаслідок її прийняття виконавцем 16 квітня 2019 року винесено постанову про стягнення з неї основної винагороди у межах виконавчого провадження ВП № 58907663 в розмірі 35 626,28 грн, яку виконує приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. у виконавчому провадженні ВП № 62649160. 
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області            Баірової Н. М. від 07 липня 2020 про закінчення виконавчого провадження                     ВП № 58907663 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що  дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. під час винесення постанови про закриття виконавчого провадження були правомірними, вчинені відповідно до наданих прав і повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Права і свободи скаржника оскаржуваною постановою не порушені, постанова відповідає вимогам вказаного закону.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2020 року скасовано, скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького Я. О. задоволено. Визнано незаконною постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. від 07 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 58907663.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» після отримання заяви представника АТ «Альфа-Банк» від 25 червня 2020 року за вих. № 688/20 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду суб`єкт оскарження вправі вимагати доказів такого виконання. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 вказаного закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У частині другій цієї статті закріплено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених її частиною першою, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Оскільки заборгованість, яка підлягає стягненню за виконавчим листом № 6-1065/10 від 16 липня 2010 року, що виданий Новозаводським районним судом міста Чернігова, фактично й повністю не погашено, то постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 58907663 від 07 липня 2020 року не відповідає наведеним у цьому абзаці нормам права. Оскільки внаслідок винесення оспорюваної постанови з ОСОБА_1 безпідставно на користь приватного виконавця стягується винагорода, то у такий спосіб права заявника є порушеними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги.  
 
19 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Н. М. подала  до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року, в якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У травні 2021 року справу № 751/5332/20 передано до Верховного Суду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідає підставі касаційного оскарження, визначеній абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Зокрема, заявник посилається на те, що положеннями пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку виконавця перевіряти та витребовувати докази на підтвердження обставини фактичного виконання судового рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 19 вказаного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.                06 липня 2020 року нею було отримано повідомлення від АТ «Альфа-Банк», яке на той момент офіційно виступало стягувачем у виконавчому провадженні, про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням боржником своїх зобов`язань. Зважаючи на викладені норми Закону та враховуючи факт отримання повідомлення про виконання боржником своїх зобов`язань саме від стягувача, очевидним є те, що вона була зобов`язана виконати імперативні приписи Закону та закрити виконавче провадження. 
Доводи інших учасників справи
У травні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 липня 2010 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист № 6-1065/10 на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» від 23 березня 2010 року у справі за позовом АТ «Альфа-Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором                       № SME0008791 у сумі 407 795,63 грн  і витрат по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн (том 1, а. с. 265-266).
15 квітня 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа (том 1, а. с. 84-86). 
16 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 6-1065/10 (том 1, а. с. 7-8).
На виконання виконавчого документа приватним виконавцем вчинено низку виконавчий дій, зокрема 16 квітня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (том 1, а. с. 106-107); зроблено запити щодо з`ясування майнового стану боржника, перетину нею державного кордону України, її місця реєстрації, наявності у неї закордонного паспорту (том 1, а. с. 111-112, 121-122, 123-124, 125, 181-182, 183-184, 208-209, 210-211); 03 травня 2019 року винесено постанову про розшук майна ОСОБА_1 (том 1, а. с. 114-115);  01 липня 2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника (том 1, а. с. 136-137); 16 жовтня 2019 року винесено постанову про розшук майна боржника (том 1, а. с. 189-190); 31 жовтня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (том 1, а. с. 218-219).
25 червня 2020 року між  АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» перейшли всі права, що належали АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 20 лютого 2008 року № SME0008791 (том 1, а. с. 9-11).
В цей же день, 25 червня 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги № 25/06/20ВП, згідно з яким до ОСОБА_2 перейшли всі права, що належали ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» за кредитним договором від 20 лютого 2008 року                  № SME0008791 (том 1, а. с. 12-13).
06 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. отримано заяву від представника АТ «Альфа-Банк» про закінчення виконавчого провадження № 58907663 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 25 червня 2020 року вих.                № 688/20. Заяву було мотивовано тим, що заборгованість за виконавчим листом       № 6-1065/10 від 16 липня 2010 року, що виданий Новозаводським районним судом міста Чернігова, погашено в повному обсязі (том 1, а. с. 258).
07 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження            ВП № 58907663 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1, а. с. 263-264). Підставою для її винесення стала вищевказана заява представника АТ «Альфа-Банк» від 25 червня 2020 року за           вих. № 688/20, яка надійшла виконавцеві 06 липня 2020 року.
23 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області  Баірова Н. М. звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. із заявою про примусове виконання постанови                            ВП № 58907663 від 16 квітня 2019 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь основної винагороди приватного виконавця в розмірі 35 626,28 грн, що обчислена у розмірі 10% від суми, стягнутої з боржника 407 895,63 грн за мінусом стягнутого виконавчого збору в сумі 5 164,28 грн (том 1, а. с. 25-27).
В цей же день, 23 липня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. відкрила виконавче провадження                                  ВП № 62649160 на виконання вказаної вище постанови, про що вона винесла відповідну постанову (том 1, а. с. 28-29). Одночасно виконавець Шелінська Ю. А. винесла постанови про арешт майна ОСОБА_1 (том 1 а. с. 30-31), про арешт належних боржнику коштів (том 1, а. с. 32-33) і про стягнення з неї витрат виконавчого провадження (том 1, а. с.  34-35).
30 грудня 2020 на адресу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. надійшло повідомлення АТ «Альфа-Банк» про відступлення прав вимоги від 21 грудня 2020 року за вих. № 893/20, у якому банк повідомив про відступлення права вимоги за кредитним договором № SME0008791 від 20 лютого 2008 року ТзОВ «»Фінансова компанія «Укрфінанс груп». У цьому повідомленні також зазначено, що заява АТ «Альфа-Банк» від 25 червня 2020 року за вих. № 688/20 про закінчення виконавчого провадження була направлена їй помилково. У відповіді Національного банку України на скаргу адвоката Іваницького Я. О. від 30 грудня      2020 року за вих. № 14-0004/80447 зазначається, що за інформацією АТ «Альфа-Банк», згадану вище заяву про закінчення виконавчого провадження від 25 червня 2020 року останнє направило приватному виконавцю помилково, про що воно поінформувало суб`єкт оскарження листом від 21 грудня 2020 року за вих. № 893/20 (том 2, а. с. 111). Крім того, всі учасники справи визнають, що ОСОБА_1 не погашена заборгованість за виконавчим листом від 16 липня 2010 року № 6-1065/10, виданим  Новозаводським районним судом міста Чернігова.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просила скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. від 07 липня           2020 року про закінчення виконавчого провадження № 58907663 з тих підстав, що фактичного виконання судового рішення не відбулося та виконавець безпідставно закрив виконавче провадження, не перевіривши обставин щодо його виконання, викладених в заяві АТ «Альфа-Банк».
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
 
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
В частині другій вказаної статті Закону зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
 
Отже, розглядаючи скаргу на дії та рішення приватного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» саме на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду. 
 
Проте суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови приватного виконання про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не лише залишилося не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, оскільки виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.Вказане суперечить основним завданням виконавчого провадження.
 
Враховуючи, що постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального, фактичного виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її скасування. 
 
Що стосується порушення прав заявника, то Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що права ОСОБА_1 є порушеними, оскільки внаслідок прийняття оспорюваної постанови з неї на користь приватного виконавця  Баірової Н. М. на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» в межах іншого виконавчого провадження за заявою виконавця стягується винагорода, як за фактично виконане судове рішення. 
 
Навіть якщо Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає від виконавця перевірки фактичного виконання судового рішення після надходження від стягувача відповідного повідомлення про це, то у будь-якому випадку функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду покладено саме на виконавця, який зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями  400, 401, 409, 416 ЦПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни залишити без задоволення.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від19 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	А. А. Калараш     Є. В. Петров     О. С. Ткачук