ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року
м. Харків
справа № 635/2930/21
провадження № 22-ц/818/5014/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Хорошевський О.М.
суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря Жмай Ю.С.
ім`я (найменування) сторін:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  Височанська селищна рада Харківського району Харківської області
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року, постановлену суддею Пілюгіною О.М. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про захист прав споживачів,
у с т а н о в и в :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області в якій просив визнати рішення Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про пред`явлення талону, виданого радою, як додатку до пенсійного посвідчення встановленого зразка, для отримання безоплатної послуги перевезення за приміськими маршрутами, таким, що порушує права споживача на отримання безоплатної послуги перевезення за маршрутами автобусів № 1605, 1608, 1624, 1155, 1182, 1187 та скасувати вказане рішення; стягнути з Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 1000000 гривень.
Позов мотивовано тим, що за соціальним статусом позивач є пенсіонер за віком, тому на підставі Постанови Кабінету міністрів України №354 від 17.05.1993 року для нього введено безплатний проїзд на приміських маршрутах. Позивач має право його реалізовувати за пред`явленням пенсійного посвідчення встановленого зразка. Інших будь яких документів від нього не витребується, за виключенням запровадження в автобусі електронної системи обліку пасажирів.
16.02.2021 року Височанська селищна рада, посилаючись на загальну назву декількох законів та загальні положення ст. 26, 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», що не дають жодного права ні раді, ні селищному голові змінювати зміст положень Конституції, Законів України та рішень Кабінету міністрів України, з посиланням на ст. 91 Бюджетного кодексу України, зобов`язує органи місцевого самоврядування здійснювати виключно компенсацію пільгового перевезення пасажирів, прийняли рішення та затвердили Програму відшкодування компенсації на пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом приміського сполучення загального користування на 2021 рік.
За означеною Програмою Височанська селищна рада почала організовувати порядок пільгового перевезення пасажирів на маршрутах приміського сполучення №№ 1624,1605,1608, 1155,1182, 1187. Для цього вона затвердила Порядок відшкодування компенсації на пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом приміського сполучення загального користування на 2021 рік, у п. 2.2 якого зобов`язала позивача пред`являти водію автобусу крім посвідчення встановленого зразка ще й талон, виданий Височанською селищною радою, що підтверджує право на безкоштовне перевезення в одному напрямку.
Таким рішенням, щодо пред`явлення талону, виданого Височанською селищною радою, останньою було обмежено право позивача як споживача на отримання послуги з перевезення на автобусах приміського сполучення за №№1605,1624, 1608, 1155,1182,1187, так як вище названі постанови Кабінету міністрів України вимагають від нього пред`явлення на пільгове перевезення виключно посвідчення пенсіонера за віком встановленого зразка і більш жодного документу. Це відбувається, якщо в автобусах не запроваджено електронну систему обліку пасажирів.
Ухвалою Харківського району Харківської області від 26 квітня 2021 року у відкритті провадження відмовлено.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції вважав, що даний спір не є цивільно - правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому у межах цивільного судочинства суди не можуть досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень органу місцевого самоврядування, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України.
07 травня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що він звернувся до суду за захистом прав споживача, оскільки його права порушуються рішенням органу місцевого самоврядування а саме Височанською селищною радою.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції правильно вважав, що спір стосується рішення Височанської селищної ради щодо необмеженого кола осіб яким законом надано право на пільговий проїзд, у зв`язку із чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли за участю суб`єкта владних повноважень, а отже, спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.
Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України.
Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження№ 11-669апп18), від 10 квітня 2019 року у справі 705/1664/17 (провадження № 14-31цс19) та від 04 вересня 2019 року у справі 127/7858/18 (провадження № 14-373цс19), що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Посилання ОСОБА_1 на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не може вважатися обґрунтованим, оскільки цією нормою не регулюються правовідносини, що виникли між сторонами.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що спір є захистом права споживача, є безпідставними, оскільки вказаний спір стосується прийнятого рішення Височанською селищною радою щодо зобов`язання пред`являти талом на безоплатний проїзд разом із пенсійним посвідчення. 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий                                                                   О.М.Хорошевський
Судді                                                                           І.В. Бурлака
                                                                               В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року