ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/1457/21 пров. № А/857/10339/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                             Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шевчук С.М., Іщук Л.П.
з участю секретаря судового засідання:           Лутчин А.М.           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Сакалош В.М. у м.Львові) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» (далі – ТзОВ «Хінкель-Когут», Товариство, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач)    форми «В3» №0002330402 від 07.09.2020,форми «В1» №2525/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020, форми «В4» №2527/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020 та форми «Р» №2527/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 позов було задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити Товариству у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені виключно у зв`язку з неправомірними діями безпосередньо позивача, які полягали першочергово у неправильному зазначенні реквізитів рахунку, на який потрібно перерахувати відшкодований податок на додану вартість (далі – ПДВ), що виключає можливість відшкодування заявленої суми, а в подальшому неправомірні дії позивача виразились у неправильному декларуванні заявленої суми від`ємного значення ПДВ, зокрема рядка 16.3 податкової декларації з ПДВ за серпень 2020 року.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Холявки І.Я., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача Якимишин О.З, яка просила відхилити апеляційну скаргу,  дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ГУ ДПС було проведено камеральну перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за червень 2020 року, за результатами якого складено акт №139/04.2/31678998 від 14.08.2020 (далі – Акт перевірки-1, Акт-1).
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом були виявлені порушення п.200.7 ст.200 ПК України, в результаті чого платнику податків відмовлено у бюджетному відшкодування ПДВ за червень 2020 року в розмірі 888792 грн.
На підставі Акту перевірки,  ГУ ДПС 07.09.2020 було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В3» №0002330402, яким виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за червень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 888792 грн.
29.09.2020 ГУ ДПС було проведено камеральну перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за серпень 2020 року, за результатами якої складено акт перевірки №155/04.2/31678998 від 29.09.2020 (далі – Акт перевірки-2, Акт-2).
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом були виявлені порушення розділу V Порядку заповнення  подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 та п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту в сумі 888792 грн, занижено суму, яка підлягає сплаті до державного бюджету на 46630 грн, завищено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 399308 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 442854 грн.
У подальшому 19.11.2020 ГУ ДПС було проведено камеральну перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за вересень 2020 року, за результатами якого складено акт перевірки №1709/13-01-04-02/31678998 (далі – Акт перевірки-3, Акт-3).
На підставі Акту-2 ГУ ДПС були прийняті податкові повідомлення рішення, а саме : форми «В1» №2525/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 399308 грн, штрафних (фінансових) санкцій (штраф) 199654 грн,форми «В4» №2527/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020, яким зменшено розмірвід`ємного значення суми ПДВ на суму 442  854 грн,форми «Р» №2527/13-01-04-02-10/31678998 від 23.12.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на суму 69945 грн, з них за податковим зобов`язанням 46630 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 23315 грн.
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство звернулося до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки актів перевірок не відповідають положенням податкового законодавства, оскільки зроблені внаслідок довільного трактування відповідачем норм ПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.п.«а» п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Абзацом третім пункту 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193   цього   Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Абзацами першим та третім пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом   201.11 статті 201   цього   Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього   Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно дефініції, наведеної у п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає  стаття 200 ПК України.
Відповідно до п.200.1п.200.2 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
Пунктом   200.4 статті 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього   Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту   200-1.3 статті 200-1   цього   Кодексу   на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту   200-1.3 статті 200-1   цього   Кодексу   на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:
б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;
в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування (п.200.14 ст.200 ПК України).
Аналіз наведених вище положень ПК України дає підстави стверджувати, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати ПДВ в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.
У справі, яка розглядається податковий орган дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 888792 грн за серпень та вересень 2020 року у зв`язку з порушенням вимог п.200.7,   п.200.9, п.200.10ст.200 ПК України та, як наслідок, завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень та вересень 2020 року у розмірі 888792грн.
Враховуючи наведені положення ПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ст.200 ПК України не відокремлює поняття «податкового кредиту наступного (попереднього) звітного (податкового) періоду».
Так, від`ємне значення звітного податкового періоду (за умови його невикористання в звітному періоді відповідно до п.200.4 п.п. «а» та «б») зараховується до складу, тобто стає частиною, податкового кредиту наступного податкового періоду.
Форми та порядок заповнення податкової звітності з ПДВ затверджені наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289.
Відповідно до п.6 розділу ІІІ Наказу №21, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов`язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.
Форма податкової звітності має три розділи:
1. «І. Податкові зобов`язання», закінчується рядком 9 «Усього податкових зобов`язань (сума значень рядків (1.1 + 1.2 + 4.1 + 4.2 + 6 (-/+) + 7 (-/+) + 8) колонки Б)», у якому відображається сума податкових зобов`язань звітного податкового періоду;
2. «ІІ. Податковий кредит», включає рядок 16 «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду», у якому відображається від`ємне значення попереднього податкового періоду. Закінчується розділ рядком 17 «Усього податкового кредиту (сума значень рядків (10.1 + 10.2 + 11.1 + 11.2 + 12 + 13 (-/+) + 14 (-/+) + 15 (-/+) + 16 (-/+) колонки Б))», у якому відображається сума податкового кредиту звітного податкового періоду.
У рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період. У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду. У рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу, що узгоджена протягом звітного (податкового) періоду.
У рядку 16.3 також вказується підтверджена за результатами документальної перевірки контролюючого органу сума від`ємного значення реорганізованого платника податку, що переноситься до податкового кредиту правонаступника (за умови подання таким правонаступником заяви (таблиця 3 додатка 2) у складі податкової декларації за звітний (податковий) період).
У разі заповнення рядків 16.2 та/або 16.3, обов`язковим є заповнення таблиці «Збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу на підставі податкового повідомлення-рішення та/або уточнюючого розрахунку».
3. «ІІІ. Розрахунки за звітний період» рядок 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету», рядок 19 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9 декларації) (позитивне значення)». Рядок 17 форми містить від`ємне значення, сформоване у попередніх податкових періодах.
Отже, при формуванні від`ємного значення податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду враховується від`ємне значення, сформоване у попередніх податкових періодах.
У рядку 21 «Cума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)», розшифровується у додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2)».
У додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» в таблиці 2 розкриваються суми податку, фактично сплаченого у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, у розрізі постачальників та періодів виникнення від`ємного значення.
Таким чином, зазначеним вище спростовуються доводи відповідача, що відповідно до податкової звітності значення рядка 16 не бере участі у розрахунку суми від`ємного значення ПДВ поточного звітного (податкового) періоду.
За червень 2020 року позивачем сформовано податковий кредит у розмірі 1693118 грн.
Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 51387 грн (рядок 21 декларації за червень 2020 року), податковий кредит звітного податкового періоду (рядок 17 декларації) дорівнює: 51387+1693118=1744505грн. Податкове зобов`язання звітного податкового періоду (рядок 9 декларації) дорівнює: 752939 грн. Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19= рядок 17 - рядок 9 декларації): 1693118 – 752939=940179 грн. Сума, заявлена до бюджетного відшкодування (рядок 20.2 декларації): 888792 грн. Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації): 940179 – 888792=51387 грн.
Таким чином, сума заявленого бюджетного відшкодування у декларації за червень 2020 року складає 888792 грн та не перевищує залишок від`ємного значення ПДВ,у тому числі за періодом виникнення.
За серпень 2020 року позивачем сформовано податковий кредит у розмірі 1404529 грн.
Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 442854 грн (рядок 21 декларації за серпень 2020 року), податковий кредит звітного податкового періоду (рядок 17 декларації) дорівнює:442854+1404529=1847383 грн. Податкове зобов`язання звітного податкового періоду (рядок 9 декларації) дорівнює: 562367 грн. Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19= рядок 17 - рядок 9 декларації): 1404529 – 562367=842162 грн. Сума, заявлена до бюджетного відшкодування (рядок 20.2 декларації): 399308 грн. Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації): 842162 – 399308=442854 грн.
Таким чином, сума заявленого бюджетного відшкодування у декларації за серпень 2020 року складає 442854 грн та не перевищує залишок від`ємного значення ПДВ,у тому числі за періодом виникнення.
За вересень 2020 року позивачем сформовано податковий кредит у розмірі 1480659грн.
Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду 468144 грн (рядок 21 декларації за вересень 2020 року), податковий кредит звітного податкового періоду (рядок 17 декларації) дорівнює: 468144+1480659=1948803 грн. Податкове зобов`язання звітного податкового періоду (рядок 9 декларації) дорівнює: 621925 грн. Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19= рядок 17 - рядок 9 декларації): 1480659 – 621925=858734 грн. Сума, заявлена до бюджетного відшкодування (рядок 20.2 декларації): 390590 грн. Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації): 858734 – 390590=468144 грн.
Таким чином, сума заявленого бюджетного відшкодування у декларації за вересень 2020 року складає 468144 грн та не перевищує залишок від`ємного значення ПДВ, у тому числі за періодом виникнення.
01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін доПК України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016 (далі -  Закон №1797-VIII),яким було змінено порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.
Відповідно до п.п.200.7.1 п.200.7 ст.200 ПК України, на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно п.п.200.7.2 п.200.7 ст.200 ПК України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваних рішень та наявності підстав для їх скасування.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) і практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції від 04.11.1950, кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
ЄСПЛ наголошував, що поняття   майно у ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як   майнові права, а отже, якмайно (рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2020).
За певних обставин   легітимне очікування   на отримання   активу   також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014).
ЄСПЛ у рішенні по справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2017 зазначив, що юридична особа - платник ПДВ - мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес. Констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні з відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували   справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (п.40).
З огляду на усталену практику ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982,  «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «WestAllianceLimitedпроти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на метісуспільний,публічнийінтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття суспільний інтерес має широке значення (рішення у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить   суспільний інтерес (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004).
Критерій   пропорційності   передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. При цьому з питань оцінки   пропорційності   ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсудне ґрунтується на розумних підставах.
При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року по справі №380/1457/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 21.07.2021.