ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 р.	Справа № 524/2032/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Катунова В.В. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Енергетичної митниці Держмитслужби на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Нестеренко С.Г.,  м. Кременчук Полтавської області, повний текст складено 14.05.21 року по справі № 524/2032/21 за позовом            ОСОБА_1 до           Енергетичної митниці Держмитслужби                   про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Енергетичної митниці Державної митної служби України з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог,  просила суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил  №0071/90300/20 від 02 березня 2021 року.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.05.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника митниці - голови комісії з реорганізації Енергетичної митниці Держмитслужби Катренича Віктора Павловича у справі про порушення митних правил за №0071/90300/20 від 02 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення порушень митних правил за ст.485 Митного Кодексу України та застосування штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 90951,21 грн.
Закрито провадження у справі про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 за ст. 485 Митного Кодексу України.
Стягнуто з Енергетичної митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 454 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, адже він, як декларант, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 257 МК України, зобов`язаний був здійснити декларування товару  та правильно заповнити графу 47 декларації, що прямо впливає на надходженню до бюджету митних платежів. Стверджує, що відсутність заявлення акцизного податку (вид платежу 092) та відповідно невірний розрахунок податку на додану вартість в митній декларації призвели до невірного нарахування митних платежів та як наслідок до безпідставного заниження суми надходження коштів, які б підлягали сплаті до Державного бюджету України в розмірі 30317,07 грн.  Крім того, апелянт звертає увагу на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22.05.2018 у справі № 359/1615/16-а .
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працює у ПАТ "Укртатнафта" на посаді інженера з декларування з 16 червня 2011 року.
14 грудня 2020 року старшим державним інспектором відділу митного оформлення "Полтава" митного поста "Східний" Енергетичної митниці Держмитслужби Світличною А.Ю. було складено протокол про порушення митних правил за № 0071/90300/20, згідно  якого інспектором встановлено, що 10 грудня 2020 року до відділу митного оформлення "Полтава" митного поста "Східний" Енергетичної митниці Держмитслужби декларантом ПАТ "Укртатнафта" ОСОБА_1 була подана митна декларація типу ІМ 40 ДТ UA903220/2020/004025 в якій невірно заповнена графа 47 "нарахування мита та митних платежів". З протоколу вбачається, що декларантом невірно нарахований митний платіж з податку на додану вартість замість зобов`язання по сплаті 30 717,07 грн ПДВ декларант зазначив 498 045,39 грн ПДВ повернення з бюджету. Дану обставину митний орган кваліфікував як порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 Митного кодексу України.
02 березня 2021 року заступником начальника митниці головою комісії з реорганізації Енергетичної митниці Держмитслужби Катреничем Віктором Павловичем було складено постанову в справі про порушення митних правил за № 0071/90300/20, якою позивача визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, які визначені згідно податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита, додаткового імпортного збору, податку на додану вартість по митним деклараціям, а саме 90951,21грн.
Не погодившись із такою постановою про порушення митних правил, вказуючи на те, що в її діях відсутній будь-який умисел на вчинення дій, передбачених ст.485 МК України, позивач звернулася до суду. Стверджує, що не внаслідок її протиправних дій, а можливо внаслідок збою програмного продукту при перевірці митним органом поданої декларації ІМ40 ДТ UA903220/2020/004025 у графі 47 було виявлено такі невідповідності: нарахований код виду платежу - 092 (акцизний збір, який вже був сплачений за митною декларацією ТФ UA903220/2020/003763) не відображений у графі 47, у зв`язку з чим невірно нарахований код виду платежу - 028 (податок на додану вартість).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для митного оформлення імпортованого товару митному органу надано товаросупровідні документи, необхідні для ідентифікації товару, для підтвердження заявленої ваги товару та його митної вартості. За цих умов та за відсутності обґрунтованих доказів, які б свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар, сам факт неправильного заповнення графи 47 декларації не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 Митного кодексу України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За змістом частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (частина 5 статті 255 МК України).
З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина 8 статті 264 МК України).
Стаття 458 МК України передбачає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно зі статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Отже, згідно диспозиції даної норми порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.
Стаття 489 МК України визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил. За вимогами цієї статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В той же час за змістом статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.
Згідно із ч. 2 ст. 270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.
Відповідно до пункту 185.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з ввезення товарів на митну територію України.
Пунктом 190.1 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України визначено, що основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Таким чином, розмір зобов`язань з ПДВ при здійснені операції імпорту залежить від ціни на товар, що зазначена в контракті. Розрахунок ПДВ у такому випадку ґрунтується на показниках митної декларації про митну вартість товару що ввозиться.
З огляду на матеріали справи, декларування товарів здійснювалось ОСОБА_1 на підставі наданих їй оригіналів документів, які узгоджувались між собою, не мали будь-яких розбіжностей (протиріч) та не викликали жодних сумнівів.
Зокрема,  у митній декларації ІМ 40 ДТ UA903220/2020/004025 зазначено опис товару та його вага (графа 32), а також вартість товару (графа 22). Щодо правильності заповнення цих граф митної декларації відповідач заперечень не висловив ні в протоколі, ні в оскаржуваній постанові, ні у відзиві на позов. З урахуванням цих даних заповненню підлягала графа 47 митної декларації, а саме мали бути розраховані митні платежі до бюджету. Як встановлено протоколом про порушення митних правил №0071/90300/20, не всі складові графи 47 митної декларації ІМ40 ДТ UA903220/2020/004025 заповнені правильно. 
Отже, не зважаючи на правильність декларування ключових показників для розрахунку митних платежів, в частині самого розрахунку митних платежів (графа 47) неправильно зазначено обсяг зобов`язань ПАТ "Укртатнафта" з ПДВ за цією операцією.
Втім у матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 , як відповідальної особи за подання митних декларації, що оформлюються від імені ПАТ "Укртатнафта",  були спрямовані саме на  зменшення розміру митних платежів у формі умислу.
Так, матеріалами справи підтверджується, що для митного оформлення імпортованого товару митному органу надано товаросупровідні документи, необхідні для ідентифікації товару, для підтвердження заявленої ваги товару та його митної вартості. За цих умов та за відсутності обґрунтованих доказів, які б свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар, сам факт неправильного заповнення графи 47 декларації не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 Митного кодексу України.
При цьому у протоколі про порушення митних правил та в оскаржуваній постанові про застосування адміністративного стягнення відповідачем не зазначено жодні належні і допустимі докази, які б підтверджували наявність у діях позивача суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України.
Відтак суд першої інстанції правильно вказав на відсутність в діях позивача умислу та мети, спрямованої на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.
Відхиляючи посилання заявника апеляційної скарги на необхідність врахування правової позиції, висловленої Верховним  Судом у постанові від 22.05.2018 у справі № 359/1615/16-а про те, що суб`єктивна сторона, що охоплюється диспозицією статті 485 МК України, може бути як у формі умислу, так і необережності,  колегія суддів зазначає, що в цій категорії справ сформована стала судова практика, в якій суд касаційної інстанції послідно вказує на те, що для притягнення до відповідальності на підставі статті 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, зокрема, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, й наявність прямого умислу (постанови Верховного Суду від 11.06.2021 у справі № 751/611/17, від 15.07.2021 у справі № 521/7970/16-а, від 18.03.2021 у справі № 760/14741/16-а). 
У зв`язку з цим, посилання апелянта на практику Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №359/1615/16-а колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2ст. 2 КАС України, та стосовно наявності передбачених статтею 531 МК України підстав для його скасування.
На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що правильним  способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови  в справі про порушення митних правил   та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3ст. 286 КАС України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.05.2021 по справі № 524/2032/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    Г.Є. Бершов