Постанова 
Іменем України
30 червня 2021 року
м. Київ
справа № 754/11226/20
провадження № 61-4955св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., 
Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі судді Лапчевської О. Ф. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 761.
У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протягом останніх років стосунки подружжя погіршилися, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, у фактичних шлюбних відносинах не перебувають.
На думку позивача, збереження шлюбу є неможливим, шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Вона не бажає продовжувати фактичні шлюбні відносини, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 липня 2016 року Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 761.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 
2020 року позов задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 липня 2016 року Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 761.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, 
а саме: подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені ОСОБА_1 , є неповажними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження отримання копії оскаржуваного рішення із зазначенням конкретної дати.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У березні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду 
від 10 лютого 2021 року, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 04 листопада 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року поновлено  ОСОБА_1 строк касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 10 лютого 
2021 року.
Відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У червні 2021 року справу № 754/11226/20 передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що відповідає підставі касаційного оскарження, передбаченій абзацом другим частини другої статті 
389 ЦПК України. 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції 
не звернув увагу на поважність причин пропуску строку оскарження, оскільки копію оскаржуваного судового рішення позивач отримала лише на початку січня 2021 року і тільки лише після того, як 31 грудня 2020 року звернулася до суду із заявою про видачу копії судового рішення. Таким чином, з урахуванням вимог норм процесуального права, якими передбачено, що для осіб, які не були присутні при оголошенні рішення днем вручення рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, в цьому випадку процесуальний строк пропущено не було.
Інші доводи касаційної скарги спрямовані на оскарження заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року.
Доводи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували 
у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2016 року, про що Деснянським районним 
у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 761, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 4).
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а. с. 8).
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а. с. 2-3).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження (а. с. 11-12).
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 
2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 , зареєстрований 08 липня 2016 року Деснянським районним 
у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 761 (а. с. 14-16). 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку (а. с. 19-20).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження 
(а. с. 30).
На виконання вимог ухвал апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а. с. 34).
Клопотання обґрунтовано тим, що копію оскаржуваного заочного рішення позивач отримала лише в перших числах 2021 року після того, як звернулася до суду із заявою про видачу повного тексту рішення, а в судовому засіданні участі вона не брала.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено (а. с. 37).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається 
ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно частини першої статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У частині другій статті 354 ЦПК України визначено, що учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У справі, що переглядається, ухвалою Київськогоапеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі судді Лапчевської О. Ф. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року з посиланням на положення пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для застосування положень частини четвертої статті 358 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суду необхідно надати належну оцінку причинам пропуску строку на апеляційне оскарження, з`ясувати, чи є ці причини такими, що об`єктивно перешкоджали подати апеляційну скаргу у визначений законом строк, коли особа отримала відповідне оскаржуване рішення суду, тобто ознайомилася з його змістом.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи апеляційної скарги про те, що копію оскаржуваного заочного рішення ОСОБА_1 отримала лише після того, як у грудні 2020 року звернулася до суду із заявою про видачу копії судового рішення, з урахуванням того, що матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 
2020 року, тобто відсутні докази отримання заявником оскаржуваного судового рішення засобами поштового зв`язку у інший строк.
З огляду на зазначене, висновок суду апеляційної інстанції про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначених ОСОБА_1 , є передчасним.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі
№ 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зроблено висновок про те, що регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. 
Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. 
Натомість ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України).
Таким чином, постановлення апеляційним судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження одноособово не відповідає нормам процесуального права, що призвело до порушення правил щодо складу суду, а тому вказана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду 
від 02 червня 2021 року у справі № 711/6527/18, від 02 червня 2021 року у справі № 760/21652/18, від 02 червня 2021 року у справі № 718/1499/14-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 2-1289/11, від 25 травня 2021 року у справі № 130/74/19.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначених ОСОБА_1 , з урахуванням відсутності доказів отримання заявником оскаржуваного судового рішення та помилково постановив ухвалу 
від 10 лютого 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року.
Вказане призвело до порушення норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, що є обов`язковою підставою для її скасування та направлення справи до апеляційного суду для продовження розгляду.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційніскарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України).
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
У зв`язку із наведеним, з метою забезпечення завдання цивільного судочинства, 
а саме: щодо забезпечення справедливого розгляду справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                     А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук