ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6770/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,- 
ВСТАНОВИВ:

22 червня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.01.2020 року №ДН3842/1861/АВ/ТД-ФС/14 у розмірі 125190 грн.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 160/6770/20 в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 160/6770/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, що на момент перевірки її донька дійсно виконувала функції продавця.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання – фізичною-особою підприємцем, яка зареєстрована Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. 
Позивач здійснює господарську діяльність у магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; основним видом діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11).
Із матеріалів справи слідує, що до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надійшло повідомлення тво начальника Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про виявлені в ході виконання повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин (лист від 18.10.2019 року №    5867 разом з додатками, а саме: протокол та постанова про адміністративне правопорушення та інше).
У період з 21.11.2019 по 27.11.2019 на підставі направлення на проведення відвідування від 19.11.2019 №    569-4 та наказу від 19.11.2019 №    899-і посадовими особами відповідача проведено інспекційне відвідування за місцем провадження позивачкою господарської діяльності, за результатами якої складено акт від 27.11.2019 №   ДН3842/1861/АВ, в якому встановлено порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме допуск до роботи працівника без укладення трудового договору.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу, на підставі Акту та встановлених порушень, 02.01.2020 відповідачем прийнято постанову №ДН3842/1861/АВ/ТД-ФС/14, згідно з якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України у розмірі 125190 грн.
Не погодившись з прийнятою постановою позивач звернулась до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував відмову тим, що факт допуску працівника до роботи підтверджено поясненнями позивача, отже спірна постанова про накладення штрафу є обґрунтованою.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 2 частиною 2 статті 265 КЗпП України, є факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника, а підприємство (чи ФОП) щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України.
Диспозицією частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність саме за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.
За змістом наведеної норми відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, повинен бути встановлений факт використання фізичною особою підприємцем найманої праці.
В ході інспекційного відвідування встановлено та відображено в акті, що громадянка ОСОБА_2 виконувала роботу продавця, а саме здійснювала реалізацію товару.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2  є донькою позивача. 
З пояснень, наданих ОСОБА_2 , вбачається, що вона є донькою позивача, та допомогала матері приглядати за магазином на період коли остання була в лікарні. 
Відповідно до письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 , наданих в ході інспекційного відвідування, вона здійснює свою діяльність без найманої праці. Іноді на її прохання їй допомагає донька. 
Позивач стверджує, що допомога ОСОБА_2 полягала саме в необхідності періодично бути присутньою у магазину до повернення ФОП ОСОБА_1 , яка була відсутня у зв`язку з перебуванням у лікарні на стаціонарному лікуванні. Позивачем зазначено, що донька під час знаходження в приміщення магазину здійснювала прибирання за потреби, догляд за зіпсованими харчовими товарами, іноді виставляла товар на полички. Заробітної плати не отримувала, оскільки лише іноді здійснювала допомогу матері.
Будь-яких доказів фактичного систематичного здійснення ОСОБА_2 роботи продавця магазину – відповідачем не надано.
В обґрунтування фактичного допуску до роботи працівника без оформлення трудового договору, відповідач посилався на матеріали правоохоронних органів, якими зафіксовано факт продажу ОСОБА_2 алкогольного напою неповнолітній особі в магазині, що належить ФОП ОСОБА_1 .
Так, Соборним ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області в проведення профілактичних заходів щодо запобігання продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітнім на території Соборного району м. Дніпро, 17.09.2019 року близько 17:30 години за адресою: АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було виявлено факт реалізації алкогольних напоїв неповнолітньому продавцем, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході збору адміністративного матеріалу було встановлено зі слів гр. ОСОБА_2 , що остання офіційно не працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 , яка зареєстрована, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та фактично здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, 04.10.2019 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до Міського голови про оскарження постанови у зв`язку з відсутністю доказів.
23.10.2019 року Постановою №2967/1 про закриття справи, адміністративною комісією при виконавчому комітеті міської ради розглянуто справу про адміністративне правопорушення від 19.09.2019 №3317 стосовно ОСОБА_2 та постановлено: «у зв`язку з відсутністю доказів про продаж алкогольного напою неповнолітній особі на підставі ч. 1 ст. 247 КУПаП закрити справу про адміністративне правопорушення, яке вчинила ОСОБА_2 »
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивач в наданих письмових поясненнях фактично сама визначала, що донька працювала без оформлення на період перебування ФОП ОСОБА_1 в лікарні.
Проте, як пояснювала позивач у позові та апеляційній скарзі, остання надавала пояснення перебуваючи в стані хвилювання, через що не мала можливості вірно сформулювати думку, а записала пояснення за підказкою інспектора Держпраці.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження виконання посадових обов`язків продавця ОСОБА_2 щодо реалізації (відпуску/продажу) товару, що належить позивачу; консультування покупців позивача; розкладки товару позивача тощо, а також не надано матеріалів відеофіксації щодо виконання роботи продавцем ОСОБА_2 , на які є посилання в акті перевірки.
Зважаючи на встановлені обставини справи, досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем того факту, що ОСОБА_2 працювала у позивача, підлягала внутрішньому трудовому розпорядку та отримувала заробітну плату, що б могло свідчити про наявність між ними трудових відносин.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови відповідача та наявність підстав для її скасування.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, помилково застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  31 серпня 2020 року скасувати.
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.01.2020 року №ДН3842/1861/АВ/ТД-ФС/14 у розмірі 125190 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 3   129,75 грн.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров