ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" липня 2021 р.           Справа№ 910/2721/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Попікової О.В. 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 
у справі № 910/2721/21 (суддя Комарова О.С.)
за позовом          Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Бізнес Груп"
про                    стягнення 11    766,53 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"  звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Бізнес Груп" про стягнення штрафних санкцій у сумі 11.766, 53 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № Л/НХ-20447/НЮ від 20 жовтня 2020 року, що виразилось у порушенні строків поставки за заявками позивача № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 та № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 11.766, 53 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс Бізнес Груп" на користь позивача 4.704,71 грн штрафних санкцій та 907,63 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що згідно з актами приймання-передачі товару    від 11.11.2020 та від 20.11.2020, складеними відповідно до умов договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020, відповідач передав, а позивач прийняв товар на відповідальне зберігання. А тому фактичною датою приймання-передачі товару позивачеві є дата, вказана в актах, складених відповідно до договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020.
Не погодившись частково із прийнятим судовим рішенням, АТ "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/2721/21; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що згідно з п. 5.4 Договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 20 жовтня 2020 року між позивачем (покупець) та відповідачем  (постачальник) укладений договір поставки № Л/НХ-20447/НЮ (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у 2020 році поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до даного Договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (Додаток № 1).
Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації № 1 (Додаток №1).
Сума цього Договору на момент його підписання становить 1.572.994,80 грн.
Згідно з п. 5.1 Договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами «ІНКОТЕРМС-2010» за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого структурного підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»).
Поставка товару проводиться партіями, одночасно в складі однієї відправки, не менше кількості вказаної в заявці протягом не більше 15 днів тільки на підставі поданої письмової заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку товару та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару, але не пізніше строку дії Договору (п. 5.2 Договору).
Відповідно до пп. 5.2.3 Договору датою подання заявки відповідно до п. 5.2 вважається дата відправлення її на електронну адресу постачальника.
Згідно з п. 5.4 Договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару.
У п. 5.7 Договору сторонами погоджено, що при надходженні від постачальника товару укладається договір відповідального зберігання. Термін безоплатного відповідального зберігання до 10 робочих днів. У разі залучення сторонніх організацій для проведення лабораторних досліджень щодо визначення якості продукції термін безоплатного відповідального зберігання - до надання відповідного висновку. У разі якщо після проведення процедури вхідного контролю продукції 1-го та 2-го рівнів буде встановлено, що товарно-матеріальні цінності не відповідають умовам договору поставки, постачальник зобов`язаний сплатити вартість зберігання з моменту їх постачання. Проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару не враховується в обчислення термінів поставки під час підписання акта приймання-передачі товару за Договором (про що покупцем робиться відповідна відмітка в акті приймання-передачі товару).
Пунктом 7.2 Договору встановлено, що за порушення строку поставки товару за даним Договором постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товару понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
У специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору) визначено предмет поставки, а саме: «Костюм утеплений Гудок» (Код УКТЗЕД 6203) у кількості 1653 одиниці за ціною 951,60 грн з ПДВ за одиницю. Загальна вартість поставки - 1.572.994,80 грн з ПДВ.
27.10.2020 позивач оформив та направив за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 788.876,40 грн з ПДВ на виконання умов Договору.
Аналогічним чином 29.10.2020 позивач оформив та направив за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 784.118,40 грн з ПДВ на виконання умов Договору.
Направлення заявок на електронну адресу постачальника 27.10.2020 та 29.10.2020 підтверджується скрін-шотами електронної пошти позивача, які подані ним разом із позовною заявою.
На виконання п 5.7 Договору поставки № Л/НХ-20447/НЮ від 20.10.2020 між сторонами 11.11.2020 укладений Договір зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ, за умовами якого згідно з актом прийому-передачі поклажодавець (відповідач) передає, а зберігач (позивач) приймає на відповідальне зберігання «Костюм утеплений Гудок» в кількості 1653 штуки на суму 1.572.994,80 грн для проведення вхідного контролю продукції, що надійшла на виконання умов Договору поставки.
Відповідно до п. 1.4 цього Договору моментом передачі майна на відповідальне зберігання є момент підписання сторонами акта прийому-передачі майна на зберігання.
Відповідно до акта приймання-передачі товару    від 11.11.2020, складеного відповідно до умов договору зберігання, ТОВ «Фенікс Бізнес Груп» передало, а СП «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» прийняла товар, а саме «Костюм утеплений Гудок» у кількості 829 одиниць на суму 788.876, 40 грн.
Відповідно до акта приймання-передачі товару    від 20.11.2020, складеного відповідно до умов договору зберігання, ТОВ «Фенікс Бізнес Груп» передало, а СП «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» прийняла товар, а саме «Костюм утеплений Гудок» у кількості 824 одиниці на суму 784.118,40 грн.
Після проведення вхідного контролю сторони підписали акти приймання-передачі товару № 1311/1 від 13.11.2020 та № 2711/1 від 27.11.2020, складені на виконання п. 5.4 Договору поставки.
Факт поставки підтверджується і товарно-транспортними накладними № 1111/2 від 11.11.2020 та № 2011/1 від 20.11.2020, а також виставленими відповідачем видатковими накладними № 4 від 13.11.2020 та № 5 від 27.11.2020.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, відповідач прострочив строк поставки за заявками №НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 та №НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на 1 та 14 днів відповідно, у зв`язку з чим просить стягнути з нього пеню у розмірі, визначеному у п. 7.2 Договору.
Відповідно до ч. 1  ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі  ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до  статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1  ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1  ст. 527 ЦК України).
Відповідно до ч. 1  ст. 664 ЦК України  обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Як вбачається з умов Договору, відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк, який не перевищує 15 днів з моменту направлення заявки покупця.
27.10.2020 позивач оформив та направив за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 788.876,40 грн з ПДВ.
Аналогічним чином 29.10.2020 позивач оформив та направив за допомогою електронної пошти відповідачеві заявку № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 на поставку частини товару на загальну суму 784.118,40 грн з ПДВ.
Таким чином граничним строком поставки товару за заявкою №НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 було 11.11.2020, а за заявкою №НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 - 13.11.2020.
У пункті 5.4 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару.
Відповідні акти були підписані сторонами 13.11.2020 та 27.11.2020 відповідно.
Водночас у пункті 5.7 Договору сторонами узгоджено, що проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару не враховується в обчислення термінів поставки під час підписання акту приймання-передачі товару за Договором (про що покупцем робиться відповідна відмітка в акті приймання-передачі товару).
Як вбачається з актів приймання-передачі товару    від 11.11.2020 та від 20.11.2020, складених відповідно до умов договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020, відповідач передав, а позивач прийняв товар на відповідальне зберігання.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що фактичною датою приймання-передачі товару позивачеві є дата, вказана в актах, складених відповідно до договору зберігання № Л/НХ-20447/ЗБ від 11.11.2020.
Твердження апелянта про відсутність у актах приймання-передачі товару № 1311/1 від 13.11.2020 та № 2711/1 від 27.11.2020 відміток, як того вимагає п. 5.7 Договору, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідальність за проставлення таких відміток лежить на покупцеві, а відтак їх відсутність не може ставитись у вину постачальника.
Отже, за заявкою № НХЛьв-1/7128 від 27.10.2020 поставка відбулась 11.11.2020, тобто в межах встановленого строку.
Стосовно заявки № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 поставка відбулась 20.11.2020, тобто із затримкою у 6 днів.
Враховуючи, що неустойка може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення неустойки, період прострочення становить 6 днів (тобто день поставки 20.11.2020 не включається до загального періоду прострочення).
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.
За приписами частин першої та другої  статті 193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Аналогічні положення законодавцем закріплені і в статтях  525,  526 ЦК України.
Згідно 629  ЦК України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  статті 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1  ст. 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1  ст. 230 ГК України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 3  ст. 549 ЦК України  пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 2  ст. 217 ГК України  у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У п. 7.2 Договору сторони узгодили, що за порушення строку поставки товару за даним Договором, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення
Таким чином з огляду на встановлений факт прострочення відповідачем на 6 днів поставки товару згідно із заявкою покупця № НХЛьв-1/7177 від 28.10.2020 наявні підстави для застосування санкцій, визначених у п. 7.2 Договору, у розмірі 4.704, 71 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1.000,00 грн місцевий суд підставно відмовив у його задоволенні з огляду на таке.
Згідно ч. 3  ст. 551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 233 ГК України  визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на фінансові труднощі у роботі підприємства через запровадження карантинних обмежень, що спричинило зупинення виробництва. Попри це, підприємство несе витрати на комунальні послуги, оренду виробничих приміщень та заробітну плату працівників. Таким чином заявник вказує, що розмір штрафних санкцій у розмірі 4.704,71 грн для нього на даний час є завеликим.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені  статтею 3 ЦК України  (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей  86,  210 ГПК України  на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/ відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Згідно зі статтями  628,  629 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.
Таким чином, уклавши Договір, сторони погодились із запропонованими умовами. При цьому твердження відповідача про відсутність наміру звертатись із позовом про стягнення штрафних санкцій з позивача у зв`язку із простроченням останнім виконання грошового зобов`язання не може бути підставою для зменшення розміру неустойки.
З урахуванням викладеного відповідач належним чином не обґрунтував та не довів наявності обставин, які давали б достатньо підстав для зменшення розміру неустойки. Крім того розмір штрафних санкцій у даному випадку не є надмірно великим.
Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 4.704,71 грн штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/2721/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 у справі №910/2721/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2721/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.В. Попікова