П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/198/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Ступакової І.Г.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И Л А :

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якій просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-14043-13.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно нараховано єдиний соціальний внесок у розмірі 3 758,36 грн згідно оскаржуваної вимоги, оскільки відповідно до наказу від 08.05.2019 № 182-К її прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта Комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради, на якій працює до теперішнього часу. Підприємством сплачено єдиний соціальний внесок за 2020 рік у сумі 28270,77 грн. Наявність свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.     
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість доводів позивача, яка є особою, що проводить незалежну професійну діяльність, щодо якої сума недоїмки з ЄСВ станом на 31.10.2020 становить 3758,36 грн. Звертає увагу, що за інформацією з веб-сайту "Судова влада", Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 протягом 2020 року приймала участь в якості адвоката у судовій справі № 766/1749/20. При цьому за інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України за запитом по ПІБ " ОСОБА_1 " інших адвокатів за вказаним ПІБ не встановлено. Таким чином, позивач є особою, яка фактично провадить незалежну професійну діяльність (адвокатом), а тому є платником єдиного соціального внеску.           
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року позовну заяву   ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволені  позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції в обґрунтування чого посилається на доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказує, що фізичні особи-підприємці, які одночасно є найманими працівниками не звільняються від обов`язків сплати ЄСВ. В даному випадку подвійне оподаткування відсутнє, оскільки за працівника страховий внесок сплачує роботодавець з власних коштів.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
На підставі рішення Херсонської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 27.10.2005 р. № 5 ОСОБА_1 27.10.2005 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність № 354 (а.с. 12).
Наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради від 08.05.2019 № 182-К "Про прийняття на роботу" ОСОБА_1 прийнято по строковому трудовому договору на посаду провідного юрисконсульта відділу кадрів з 14.05.2019  (а.с. 11) 
Згідно довідки головного бухгалтера підприємства від 16.12.2020 № 179 ОСОБА_1 у 2020 році нараховано 128503,48 грн. заробітної сплати та 28270,77 грн. єдиного соціального внеску (а.с. 19). 
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7 за ОСОБА_1 протягом  2020 року сплачувалися страхові внески комунальним некомерційним підприємством «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Афанасія і Ольги Тропіних» Херсонської МР, а також Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Гармонія-8» (а.с. 101-103).
Вказано, що за себе ОСОБА_1 страхові внески не сплачувала.
Відповідно до наданих ГУ ДПС в Херсонській області, АРК та м. Севастополі облікових даних з його інформаційної системи щодо ОСОБА_1 сума недоїмки зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2020 становить 8985,78 грн (а.с. 42).
06.11.2020 Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі сформувало й направило ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14043-13, який утворився зі сплати єдиного соціального внеску із січня 2020 року та станом на 31.10.2020 склав 3758,36 грн (а.с. 100).
Вважаючи зазначену вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано. З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу   лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності податкової вимоги №Ф-14043-13 від 06.11.2020 про сплату боргу (недоїмки,) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який на думку відповідача станом на 31.10.2020 складає 3758,36 грн. 
Спірні правовідносини врегульовані нормами  Податкового кодексу України  (далі –  ПК України) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та  Законом України  від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з пп.  14.1.226  п.  14.1  ст.  14 ПК України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт  14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України  дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Згідно із пунктом 2 частини першої  статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI  (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з п. 2 частини першої  ст. 1 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої  статті 4 Закону №2464-VI  платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI  до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої  статті 7 Закону №2464-VI  (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; 
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. 
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. 
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. 
При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відносини щодо сплати єдиного внеску особою, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно отримує дохід від роботодавця, що використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством,  Законом №2464-VI  не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок    не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу    лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством.    В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Матеріали справи містять достатню кількість доказів на підтвердження сплати за позивача страхових внесків протягом 2020 року, за який їй нараховано суму недоїмки 3758,36 грн (а.с. 19, 101-103).
Слід зазначити, що інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС як самозайняті особи, зокрема особи, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно отримують доход від роботодавця, який використовує їх працю на підставі трудового або цивільно-правового договору, або інших умовах, передбачених законодавством, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Такий правовий висновок щодо застосування норм  Закону №2464-VI  відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі №160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у адміністративній справі №440/2149/19.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтовуючи вірність своїх дій щодо формування оскаржуваної вимоги, апелянт посилається на здійснення позивачем адвокатської діяльності у 2020 році, за яку окремо має бути сплачено страхові внески.
На підтвердження своїх доводів надає скріншот веб-сайту «Судова влада», де по справі №766/1749/20 позивач зазначена адвокатом (а.с. 46).
Слід зазначити, що вказані доводи відповідача ідуть в розріз меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску, оскільки вони свідчать про необхідність його подвійної сплати (безпосередньо особою та роботодавцем).
Крім того, вищевказані доводи та надані докази не є достатніми для підтвердження здійснення ОСОБА_1 адвокатської діяльності та отримання нею додаткового доходу протягом 2020 року в цілому, так і в окремих конкретних його періодах, оскільки відомості ЄДРСР по справі №766/1749/20 не підтверджують її активну участь як представника у 2020 році.
Вбачається, що участь в якості адвоката позивач у вищевказаній справі приймала у 2021 році, а саме 02.06.2021 при прийнятті ухвали про повернення обвинувального акту.
Крім того, відповідачем при винесенні спірної податкової вимоги допущено порушення, яке є самостійною підставою для її скасування, а саме ним визначено суму боргу, яка жодним чином не відповідає відомостям облікових даних з інформаційної системи щодо ОСОБА_1 .
Згідно даних вказаної системи сума недоїмки зі сплати ЄСВ щодо позивача станом на 31.10.2020 становить 8985,78 грн, а у оскаржуваній вимозі станом на цю ж дату її розмір зазначено 3758,36 грн.
При цьому, колегія суддів враховує, що суму 8985,78 грн в інформаційній системі обраховано з врахуванням змін до Закону України №2464-VI, а саме, що згідно п.9-10 розділу VIII його прикінцевих та перехідних положень позивач в період з 01.03.2021 по 31.05.2021 не мала сплачувати ЄСВ, мінімальний розмір якого сукупно склав 3117,18 грн.
Встановлені у даній справі обставини крім підстави для скасування вимоги №Ф-14043-13 від 06.11.2020, виключають необхідність суду детально з`ясувати, у який період, а також чи здійснювала по суті у 2020 році ОСОБА_1 адвокатську діяльність, оскільки необґрунтоване нарахування суми недоїмки відповідачем виключає можливість визначення періоду її нарахування, а отже і з`ясування чи здійснювала позивач діяльність саме у вказаний період.
Враховуючи викладене в сукупності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності винесення відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14043-13 від 06.11.2020 та наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 лютого 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 К.В.Кравченко

Суддя:                                                                                          І.Г.Ступакова