ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3253/19  Номер провадження 22-ц/814/1026/21	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
секретар Ряднина І.В.
імена (найменування) сторін:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Шевченківська районна у м. Полтаві рада 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 19 грудня 2020 року у складі судді Бугрія В.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Полтаві ради про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна,-
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив припинити його право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 104,0 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м.; визнати за ним право власності та виділити в окремий об`єкт нерухомого майна садибний (індивідуальний) житловий будинок-садибу, за адресою: АДРЕСА_2 у складі: коридору ( приміщення 1) загальною площею 17,6 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 2) загальною площею 24,6 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 3) загальною площею 21,5 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 5) загальною площею 16,2 кв.м., санвузла (приміщення 6) загальною площею 10,4 кв.м., кухні (приміщення 7) загальною площею 14,1 кв.м., з приналежними до нього господарськими спорудами, а саме: навісом літ. «а» площею 58,5 кв.м., сараєм літ. «Б» площею 133,9 кв.м., гаражем (тимч.) літ. «б» площею 21,0 кв.м., вбиральнею літ «В» площею 2,0 кв.м., сараєм літ. «Д» площею 21,4 кв.м., вхідним погребом літ. «Д1» площею 10,1 кв.м., воротами-хвірткою № 1, воротами № 2, огорожею № 3, огорожею № 4, замощенням літ І.; визнати, що для обслуговування садибного (індивідуального) житлового будинку-садиби, технічно необхідною є земельна ділянка площею 0,0787 га, розміри та конфігурація якої відповідають фактичному користуванню.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що згідно договору купівлі-продажу від 11 липня 2016 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 104,0 кв. м., житловою площею 54,6 кв. м.
Зазначав, що в нього виникла потреба в оформленні присадибної земельної ділянки, яка фактично знаходиться у його користуванні, для обслуговування належного на праві приватної власності нерухомого майна. 
Вказував, що зазначене вище житлове приміщення та приналежні до нього господарські споруди використовуються лише мешканцями квартири АДРЕСА_4 , тобто ним та членами його сім`ї, має ізольований виїзд на вулицю ОСОБА_3 , жодних комунікацій та/або об`єктів (приміщень, споруд тощо) загального користування на земельній ділянці, яка необхідна для обслуговування жилого приміщення та господарських споруд, не проходить та не знаходиться.
Вважає, що його квартира з приналежними господарськими спорудами фактично становить індивідуальний житловий будинок.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 104,0 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м.
Визнано право власності за ОСОБА_1 та виділено в окремий об`єкт нерухомого майна садибний (індивідуальний) житловий будинок-садибу загальною площею 104,4 кв.м., житловою площею 62,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у складі: коридору ( приміщення 1) загальною площею 17,6 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 2) загальною площею 24,6 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 3) загальною площею 21,5 кв.м., житлової кімнати ( приміщення 5) загальною площею 16,2 кв.м., санвузла ( приміщення 6) загальною площею 10,4 кв.м., кухні ( приміщення 7) загальною площею 14,1 кв.м., з приналежними до нього господарськими спорудами, а саме: навісом літ. «а» площею 58,5 кв.м., сараєм літ. «Б» площею 133,9 кв.м., гаражем ( тимч.) літ. «б» площею 21,0 кв.м., вбиральнею літ «В» площею 2,0 кв.м., сараєм літ. «Д» площею 21,4 кв.м., вхідним погребом літ. «Д1» площею 10,1 кв.м., воротами- хвірткою № 1, воротами № 2, огорожею № 3, огорожею № 4, замощенням літ І. 
Визнано, що для обслуговування садибного (індивідуального) житлового будинку-садиби, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , технічно необхідною є земельна ділянка площею 0,0787 га, розміри та конфігурація якої відповідають фактичному користуванню.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 , вказувала, що рішенням вирішено питання про її права та інтереси, просила скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається із наданих апелянтом доказів, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 23 травня 2011 року (т. 1 а.с. 232).
Таким чином, рішення суду про визнання за позивачем права власності в цілому на житловий будинок по АДРЕСА_2 , а також визначення обсягу необхідної прибудинкової території безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_2 , яка проживає у вказаному будинку та має у ньому на праві спільної сумісної власності житло.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 11 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. (т.1 а.с. 9-12) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 13-14), на праві власності на об`єкт нерухомого майна належить - квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 104,0 кв. м., житловою площею 54,6 кв. м., до якої приналежні сарай, Б; вбиральня, В; навіс, а; погріб вхідний, Д-1; сарай, Д.
Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа № 554/9311/18), яка набрала законної сили, встановлено, що будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , є багатоквартирним житловим будинком. Між співвласниками багатоквартирного будинку, а саме між ОСОБА_2 , як власником квартири АДРЕСА_6 , та власником квартири АДРЕСА_4 , яким наразі є ОСОБА_1 , ще з 2013 року існує спір щодо користування земельною ділянкою спільного користування багатоквартирного будинку у зв`язку із побудованою цегляною огорожею, якою користується виключно власник квартири АДРЕСА_4 , у власних інтересах, у зв`язку із проживанням у квартирі АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 має доступ до земельної ділянки багатоквартирного будинку спільного користування через ворота та хвіртку у цегляній огорожі, оскільки володіє ключами від них, однак домовленості щодо надання такого доступу до прибудинкової території іншому співвласнику – ОСОБА_2 між останніми не досягнуто.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;
Будинок по АДРЕСА_2 є багатоквартирним будинком. На час подання позову до суду ОСОБА_1 був власником окремого об`єкта нерухомого майна – квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку.
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Оскаржуваним рішенням за позивачем фактично було визнано право власності на багатоквартирний будинок, а також виділено в користування частину прибудинкової земельної ділянки. При цьому, власники інших квартир як співвласники багатоквартирного будинку до участі у справі не залучалися.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Таким чином, відповідачем є особа, яка на думку позивача порушує, не визнає або оспорює його права, свободи чи законні інтереси. 
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
ОСОБА_1 залучивши Шевченківську районну в м. Полтаві ради на стороні відповідача в позовній заяві не навів жодних доводів щодо того, яким саме чином Шевченківська районна у м. Полтаві рада порушила чи не визнала його права чи інтереси.
Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що право власності позивача на житловий будинок по АДРЕСА_2 оспорюються саме власниками квартир у цьому будинку, а отже саме вони є належними відповідачами у справі.
Обґрунтовуючи свої вимоги в частині земельної ділянки, позивач посилається на необхідність оформлення права користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності.
Порядок набуття земельної ділянки у користування визначений ст.ст. 116, 123 ЗК України, якими не передбачено визначення судовим рішенням площі земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що Шевченківська районна у м. Полтаві рада відмовляла ОСОБА_1 в оформленні права користування земельною ділянкою.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що Шевченківською районною у м. Полтаві радою порушено права та інтереси ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, позивачем має бути відшкодовано понесені ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної ради м. Полтава про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 457,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                         О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                                        С.А. Гальонкін
                                                                                                     Л.М. Хіль