ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7674/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Лічевецького І.О., Оксененка О.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, –

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, оформене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 липня 2020 року № 96;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працезданих осіб на 01 січня 2020 року, як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року, внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням попередніх виплат.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 та вказує, що комісія Міністерства оборони України правомірно прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2012 року до 19.05.2014 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, зокрема, у військовій частині -польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини-польова пошта    НОМЕР_1 від 19.05.2014 №40 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) та виключено зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до довідки №2622 від 05.08.2013, свідоцтва про хворобу №97, довідки від 12.09.2013 №845 солдат за контрактом ОСОБА_1 15.07.2013 внаслідок приземлення з парашутом невдало приземлився на маленький пагорб, отримав травму: закритий компресійний перелом тіла L1 хребця І ст. Травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААВ №830481 від 04.06.2014 позивачу з 19.05.2014 до 01.07.2015 первинно встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, внаслідок встановлення позивачу третьої групи інвалідності Міністерством оборони України було виплачено йому 182700,00 грн.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №206576 від 22.06.2015 позивачу з 03.06.2015 до 01.10.2018 повторно встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №101511 від 17.10.2018 позивачу з 21.09.2018 до 01.11.2021 повторно встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 
У подальшому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №865937 від 20.03.2020, позивачу з 19.03.2020 до 01.04.2023 повторно встановлена ІІ група інвалідності. Причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
24.03.2020 позивачу було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем була подана до Житомирського ОВК заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, з відповідним пакетом документів, за результатом розгляду яких Житомирський ОВК направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок про можливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Натомість, 09.07.2020 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято рішення, оформлене протоколом №96, про відсутність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги .
Обґрунтовуючи таке рішення, відповідач зазначив, що позивачу 19.05.2014 під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 19.03.2020 під час повторного огляду визнано особою з інвалідністю ІІ групи, тобто зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (2) групи інвалідності з 19.03.2020.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до  Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою; далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до  статті 41 Закону №2232-ХІІ  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом №2011-XII.
Так,  Закон №2011-XII  було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 згідно із  Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей  Закон  набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4  статті 16-3 Закону №2011-XII  у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом,  Законом №1774-VIII  (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4  статті 16-3 Закону №2011-XII  було доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий пункту 4  статті 16-3 Закону №2011-XII  є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4  статті 16-3 Закону №2011-XII  встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17),  21.06.2018 (справа №760/11440/17), 30.09.2019 (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4  статті 16-3 Закону № 2011-XII:
«(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4  статті 16-3 Закону № 2011-XII  обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)».
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Отже, застосовуючи цей висновок до обставин справи, колегія суддів звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 19.03.2020, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено з 19.05.2014. 
Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду в постановах від 20.03.2018 у справі №295/3091/17 та від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, суд першої інстанції не врахував, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правових висновків, на які посилався суд першої інстанції. 
За таких обставин, рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 19 березня 2020 року, оформене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 09 липня 2020 року № 96, є правомірним.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року – задовольнити повністю. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року – скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити повністю. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                    Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          І.О. Лічевецький, 

                                                                                                   О.М. Оксененко