ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	Львів	Справа № 817/2192/17 пров. № А/857/10660/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Малого підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олісма» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним і скасування рішення,-
суддя (судді) в суді першої інстанції – Недашківська К.М.,
час ухвалення рішення: 12:34,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення: 17.07.2019,

ВСТАНОВИВ:

Мале підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Олісма» (далі – МП-ТОВ «Олісма») звернулося в суд з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення №0015255002 від 30.10.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не нарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 3272887 грн 88 коп. та нараховано пеню в розмірі 1495130 грн 60 коп.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Рівненській області №0015255002 від 30 жовтня 2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не нарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Стягнуто на користь Малого підприємства – Товариства з обмеженою відповідальністю «Олісма» (код ЄДРПОУ 13977624) суму судового збору у розмірі 71520 грн 28 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління ДФС у Рівненській області (код ЄДРПОУ 39394217). 
Рішення мотивоване тим, що визначена оскаржуваним рішенням сума фінансових санкцій (штрафу, пені) не є пропорційною та адекватною по відношенню до сум недоїмки зі сплати єдиного внеску. Крім того, визначення такої суми фінансових санкцій у спосіб та в порядку, що не встановлені законом, свідчить про надмірне невиправдане втручання органу адміністрування у майнові права та інтереси платника податків без обґрунтування легітимної мети такого втручання.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з даних інтегрованої картки платника податків встановлено факти несвоєчасної сплати єдиного внеску, що має наслідком застосування фінансових санкцій – штрафу та пені. Звертає увагу, що не передбачено прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на підставі акту перевірки. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на норми Податкового кодексу України, оскільки відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Крім того, вважає необгрунтованим посилання суду першої інстанції на ту обставину, що фіскальний орган не може на власний розсуд визначати дату прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, оскільки згідно частини 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Покликається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які спростовують ту обставину, що за результатами проведеного аналізу даних інтегрованої картки платника МП-TOB «Олісма» встановлено факт порушення ним норм частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо строків сплати єдиного внеску.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він з покликанням на законність і обгрунтованість судового рішення просить залишити його без змін.
Судове засідання проводилось за допомогою засобів відеоконференцзв`язку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що МП-ТОВ «Олісма» з 15.01.1992 перебуває на обліку у ГУ ДФС у Рівненській області як платник єдиного внеску. Основний вид діяльності: КВЕД 16.21 - виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону.
30 жовтня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 0015255002, яким до позивача на підставі частини 10 та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), застосовано штраф у розмірі 3272887,88 грн за період з 21.01.2015 по 26.09.2017 та нараховано пеню у розмірі 1495130,60 грн.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач оскаржив його до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
За визначеннями, що містяться у пунктах 2, 6, 10 частини першої статті 1 Закон № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати (частини четверта, п`ята статті 7 Закону № 2464-VI).
За змістом частини четвертої статті 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно вимог частини одинадцятої статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною десятою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Крім того, пунктом 2 частини одинадцятої цієї ж статті Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів регламентовано «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України (далі - Мінфін) від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Мінфіну 28.03.2016 № 393) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Інструкція).
Пунктом 1 розділу 7 Інструкції передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
Положеннями підпункту 2 пункту 2 розділу 7 Інструкції закріплено, що: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.
Відповідно до пункту 7 розділу 7 Інструкції рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акту та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник.
Згідно з пунктом 8 розділу 7 Інструкції за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Аналогічні положення закріплені в частині 6 статті 25 Закону № 2464-VI, за приписами якої за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Як встановлено судом, оскаржуване рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 30.10.2017 №0015255002 було прийнято відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу 7 Інструкції  за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала несвоєчасна сплата позивачем самостійно нарахованих сум єдиного внеску у період з 21.01.2015 по 26.09.2017. 
Аналізуючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо виявлених податковим органом порушень МП-ТОВ «Олісма» вимог частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, внаслідок несвоєчасної сплати самостійно визначених сум єдиного внеску у період, що перевірявся, колегія суддів враховує наступне.
Так, судом встановлено, що позивач самостійно у спірний період, на підставі звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) щомісячно залежно від нарахованого доходу визначав суму єдиного внеску, яка мала бути сплачена за відповідний місяць.
Згідно даних ІКП позивача за 2014 рік станом на 28.02.2014 у МП-ТОВ «Олісма» була наявна переплата зі сплати єдиного внеску.
За лютий місяць 2014 року загальна сума єдиного внеску, що підлягала сплаті за цей період, становила 409641,79 грн, кінцевий термін сплати - до 20.03.2014. Однак, станом на 20.03.2014 вказана сума була сплачена лише частково, з цього часу за позивачем почала обліковуватись недоїмка.
Як наслідок несвоєчасної сплати єдиного внеску у визначеному позивачем розмірі, сплачені ним суми єдиного внеску почали зараховуватися в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, внаслідок чого станом на 31.12.2014 у позивача утворився борг у розмірі 1567756,53 грн штрафів та пені (за 2014 рік у розмірі 10%, а з 01.01.2015 у розмірі 20% своєчасно несплачених сум).
Фактично, у зв`язку із наявністю у позивача непогашених за 2014 рік зобов`язань зі сплати єдиного внеску суми, що ним перераховувались на сплату єдиного внеску за 2015, 2016, 2017 роки йшли у погашення попередніх зобов`язань недоїмки, штрафів та пені.
Позивач наголошує, що при дослідженні інтегрованих карток за 2014, 2015 та 2016 роки на зворотному боці таких карток відображено операції зі зменшення боргу по штрафних санкціях за статтею 126 ПК України, нарахованих за актом у вказані періоди на загальну суму 723156,08 грн.
Також позивач вважає, що зарахування податковим органом коштів, сплачених товариством як зобов`язання із єдиного соціального внеску для погашення боргу за штрафними санкціями, нарахованими на підставі статті 126 ПК України, є неправомірними та призвели до штучного формування недоїмки з єдиного внеску за період, що перевірявся, та, відповідно, до неправомірного нарахування штрафних санкцій та пені, визначених спірним рішенням на суму 723156,08 грн.
Разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції, підставою для прийняття оскаржуваного Рішення №0015255002 саме у дату 30 жовтня 2017 року, згідно пояснень податкового органу було те, що відповідно до даних інформаційної системи, у платника податків нараховувалася недоїмка зі сплати ЄСВ, на яку, відповідно, відбувалося нарахування штрафу та пені.
Зі змісту Розрахунку штрафної санкції (а.с. 9 том 1) видно, що фіскальний орган визначив початок перебігу строку нарахування штрафу і пені – з 21.01.2015 по 26.09.2017. Фіскальним органом також надано суду інтегровані картки платника податків за 2015, 2016, 2017 роки (а.с. 50-147 том 1) та зазначено, що порушення строків сплати ЄСВ позивачем розпочалося з січня 2015 року та тривало по вересень 2017 року, що є підставою для застосування фінансових санкцій (штраф, пеня).
Проте, оскаржуване Рішення №0015255002 прийняте фіскальним органом лише 30 жовтня 2017 року, без обґрунтування підстав для його прийняття, що безумовно впливає на суми визначених санкцій (штраф, пеня).
Довільне, на власний розсуд визначення дня (дати) прийняття рішення про застосування фінансових санкцій (штраф, пеня) за несвоєчасну сплату ЄСВ має наслідком покладання на платника податків надмірного фінансового тягаря щодо сплати таких сум. 
Порядок та процедура прийняття фіскальним органом рішення про застосування фінансових санкцій мають бути законодавчо визначені, зрозумілі для платника податків, норми регулювання повинні бути чіткими та передбачуваними для особи, якої вони стосуються. 
Фіскальний орган вказав на наявність факту порушення строків сплати ЄСВ, та як наслідок, нарахування фінансових санкцій (дані інформаційної системи), на початку 2015 року, натомість прийняв оскаржуване рішення у жовтні 2017 року (у самостійно визначений день), нарахувавши штрафи та пеню майже за три роки. 
Разом з тим, як вірно враховано судом першої інстанції, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Згідно зі ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. (справа «Щокін проти України») забезпечує гарантування одного з найважливіших принципів податкового законодавства, а саме презумпцію правомірності рішень платника податку у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Зокрема, п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини, від 14.10.2010 р. (Справа «Щокін проти України») роз`яснено: «у разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків, національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати прибуткового податку».
У пункті 110 Рішення по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97); визначено, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Закон має бути в адекватній мірі доступним – громадянин повинен мати можливість орієнтуватися у тому, які правові норми застосовуються у даному випадку; норма не може вважатися «законом», поки вона не сформульована з достатнім ступенем точності, що дозволяє особі узгоджувати з нею свою поведінку – особи повинні мати можливість передбачити у розумному відносно обставин ступені наслідки, які може потягнути певне діяння.
У п.п. 42-44 Рішення від 07.07.2011 р. у справі «Серков проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. 
Також, як вірно зазначено судом, відсутність належної процедури прийняття рішення згідно Додатку 12 до Інструкції також позбавило можливості платника податків отримати від органу адміністрування обґрунтувань щодо бази нарахування фінансових санкцій (штраф, пеня).
Так, відповідно до інтегрованої картки платника податків сума недоїмки, яка обліковувалася на початок періоду застосування штрафу та пені, зазначена у розмірі 1477438 грн 40 коп. 
Згідно оскаржуваного Рішення №0015255002 загальна сума фінансових санкцій становить 4768018 грн 48 коп. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, фіскальний орган сформував та направив позивачу: Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2014 №Ю-500-0 (а.с. 136 том 3) на суму ЄСВ 1164205 грн 31 коп.; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2014 №Ю-500 на суму 1204277 грн 11 коп. (а.с. 137 том 3); Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2017 №Ю-1330-17 на суму 1605701 грн 59 коп. (а.с. 19 том 1).
Платником податків сплачено ЄСВ з грудня 2013 року по листопад 2014 року – 5010384 грн 02 коп.; з грудня 2014 року по листопад 2015 року – 7229633 грн 74 коп.; з грудня 2015 року по листопад 2016 року – 5481776 грн 13 коп.; з грудня 2016 року по грудень 2017 року – 7156612 грн 84 коп. 
Відповідно до Журналу операцій за 4 квартал 2014 року позивачем сплачено суму ЄСВ за листопад 2014 року у розмірі 193000 грн 00 коп., та 194000 грн 00 коп. (а.с. 138 том 3). Відповідно до Журналу операцій за 4 квартал 2015 року позивачем сплачено суму ЄСВ за грудень 2014 року у розмірі 101000 грн 00 коп., 100000 грн 00 коп., 119000 грн 00 коп., та 67500 грн 00 коп. (а.с. 139 том 3).
Разом з тим, відповідач жодним чином не обґрунтував правильності визначення бази нарахування штрафу та пені з урахуванням облікованої недоїмки у розмірі 1477438 грн 40 коп. на початок 2015 року. 
З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуване Рішення №0015255002, фіскальний орган не дотримався критерію (принципу) пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Даний принцип має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
Визначена оскаржуваним Рішенням №0015255002 сума фінансових санкцій (штрафу, пені) не є пропорційною та адекватною по відношенню до сум недоїмки зі сплати ЄСВ; визначення такої суми фінансових санкцій у спосіб та в порядку, що не встановлені законом, свідчить про надмірне невиправдане втручання органу адміністрування у майнові права та інтереси платника податків без обґрунтування легітимної мети такого втручання. 
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено в порядку статті 77 КАС України правомірність оскаржуваного Рішення №0015255002, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 817/2192/17 залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 09.07.2021 року