УХВАЛА

12 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 540/3509/20
адміністративне провадження № К/9901/23687/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської  О.Р. (далі - Суд), 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №540/3509/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державної установи "Голопристанська виправна колонія (№7)", - про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮ України), за участю третіх осіб - Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державної установи "Голопристанська виправна колонія (№7)" (далі - ДУ «Голопристанська виправна колонія (№7)», у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ МЮ України від 12.10.2020 №3113/к «Про накладення дисциплінарного стягнення»;
- визнати протиправним і скасувати наказ МЮ України  від  20.10.2020 №3197/к «Про виконання дисциплінарного стягнення»;
- поновити на посаді начальника ДУ «Голопристанська виправна колонія (№7)»;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді начальника ДУ «Голопристанська виправна колонія (№7)».
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від               11 травня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
23 червня 2021 року до Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №540/3509/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Підставами перегляду оскаржуваних судових рішень Бутаєв Г.М. зазначає:
- застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року (справа №820/1630/18), від 23 липня 2020 року (справа №809/443/18), від 06 серпня 2020 року (справа №810/4691/15), від 16 квітня 2020 року (справа №820/4194/17);
- відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
- судове рішення оскаржується з підстави, передбаченої частиною другою статті 353 цього Кодексу, оскільки суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки правовідносини у справах, на які він посилається, не є подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Також скаржником не наведено, які саме норми права застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд відхиляє доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки скаржником не наведено, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. 
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У випадку посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої   статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.
Тобто необхідно зазначити підставу, визначену частинами другою та третьою статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною другою статті 353 КАС України, та обґрунтувати наявність такої підстави.
Скаржник не зазначає які саме докази не були досліджені судами попередніх інстанцій, тоді як відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень (а отже, і підставою для касаційного оскарження згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС) є не дослідження судом зібраних у справі доказів. Скаржником не зазначено обставин, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому на його переконання вони є недопустимими.
Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341   КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не обґрунтовано передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не підлягає вирішенню.
Керуючись статтями  248, 328, 332, 341, 334 КАС України,  Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі №540/3509/20 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                                      О.Р. Радишевська