ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року	Львів	Справа № 308/13417/19 пров. № СК-А/857/2955/21	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                            Шевчук С.М., Шинкар Т.І.
з участю секретаря судового засідання:                     Лутчин А.М.           
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Івановим А.П. у м.Ужгороді, дату складання повного тексту судового рішення не вказано) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування рішення,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0013/30500/18 від 24.01.2018, винесену заступником начальника Закарпатської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Живицьким В.А. за ч.3 ст.470 МК України, а справу про порушення митних правил закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2020 у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Діовші А.Я. подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що наведені в оспорюваній постанові обставини не відповідають фактичним, оскільки його довірителька не ввозила транспортний засіб через митний кордон України та 28.10.2016 взагалі не перетинала державний кордон України, підтвердженням чого є відсутність штампів про перетин митного кордону України у вказаний день. Також вказує, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, оскільки цей автомобіль не є автомобілем комерційного призначення.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відтак, в контексті положень ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 28.10.2016 ОСОБА_1 було ввезено автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номерний знак Словенії НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (далі – Автомобіль, транспортний засіб, ТЗ) в режимі «Транзит», який станом на 02.01.2018 з території України вивезеним не значиться та без письмового декларування і сплати усіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
02.01.2018 державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС Гончарук Д.С. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил №0013/30500/18 за ч.3 ст.470 МК України, примірник якого було вручено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідним записом у ньому.
24.01.2018 заступником начальника Закарпатської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Живицьким В.А., за результатами розгляду матеріалів про порушення митних правил було прийнято постанову №0013/30500/18, якою позивача було визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Вважаючи вищевказану постанову протиправною, позивач звернулася до адміністративного суду з вимогою про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт перевищення позивачем встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортного засобу до митного органу підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами. Суд також вказав, що у письмових поясненнях від 02.01.2018 ОСОБА_1 підтвердила факт ввезення транспортного засобу 28.10.2016 та не вивезення його станом на 02.01.2018 по причині несправності. Також позивач у цих поясненнях підтвердила, що в період з 28.10.2016 по 02.01.2018 на довгостроковому лікуванні вона не перебувала і до митниці із заявою про продовження терміну вивезення транспортного засобу не зверталася, а також повідомила про відсутність документів, якими підтверджується факт проведення ремонтних робіт автомобіля.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України, строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб.
Згідно ч.2 ст.95 МК України, до цього строку не включаються, зокрема, час дії обставин, зазначених у ст.192 цього Кодексу, час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення), час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).
Частиною першою статті 192 МК України передбачено, що у тому разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний : 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
За змістом ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Частиною третьою статті 470 МК України передбачена відповідальність у разі перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом першої інстанції було враховано, що факт ввезення позивачем 28.10.2016транспортного засобу у режимі «транзит» на митну територію України через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці підтверджується матеріалами справи про порушення митних правил №0170/30500/19.
Слід врахувати, що протокол про порушення митних правил, який міститься в матеріалах справи про порушення митних правил №013/30500/18, є одним з джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі.
Згідно ч.1 ст.488 МК України, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
Відповідно до ч.1 ст. 490 МК України, протокол про порушення митних правил мають право складати : 1) посадові особи, які відповідно до посадових інструкцій уповноважені здійснювати митний контроль, митне оформлення і пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України і які безпосередньо виявили порушення митних правил; 2) посадові особи органів доходів і зборів, які згідно з посадовими обов`язками мають таке право; 3) інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або керівником митниці.
Відповідно до ч.1 ст.494 МК України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
За змістом частини другої цієї статті, протокол про порушення митних правил повинен містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол, необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено, місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил, посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення, прізвища та адреси свідків, якщо вони є, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу, інші необхідні для вирішення справи відомості.
Згідно ч.3 ст.494 МК України, протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками.
Якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення (ч.4 ст.494 МК України).
З матеріалів справи видно, що позивач була присутня під час складення протоколу про порушення митних правил 02.01.2018, підписувала його, у своїх поясненнях від 02.01.2018повідомила про факт ввезення автомобіля 28.10.2016 на митну територію України, а також пояснила, що не змогла вчасно вивезти його по причині несправності та відсутністю запасних частин. Також пояснила, що не має можливості надати документи, які підтверджують ремонт вказаного автомобіля, а також вказала на те, що в період з 28.10.2016 по 02.01.2018 не перебувала на довгостроковому лікуванні, в митницю з продовженням терміну вивезення автомобіля не зверталася.
Крім іншого, позивач покликається на те, що вона не являється водієм транспортного засобу. Зазначає, що будь-які документи для переміщення автомобіля через державний кордон України не подавала та взагалі не перетинала кордон 28.10.2016.
У свою чергу, відповідач стверджував про те, що згідно витягу із автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (АСМО), яка функціонує в складі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) та об`єднує в собі всі програмно-технічні складові, необхідні для автоматизації процесів митного оформлення та контролю та інформації щодо переміщення транспортного засобу АСМО «Інспектор», автомобіль ввезено ОСОБА_1 на митну територію у режимі «транзит» по зеленому коридору.
Згідно ч.1 ст.366 МК України, двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.
Відповідно до ч.2 ст.366 МК України, канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.
Частиною четвертою цієї статті передбачено, що громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою (ч.4 ст.366 МК України).
Відповідно до ч.5 ст.366 МК України, обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.
Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України (ч.6 ст.366 МК України).
Відповідно до п.9 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби №1118 від 17.11.2005 (далі - Правила №1118), не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема, на який відсутні документи, що підтверджують право власності на нього або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).
Особливості митного контролю та митного оформлення ТЗ, зареєстрованих у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, що ввозяться на митну територію України з метою транзиту регламентовано Розділом ІV цих же Правил, яким передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.
Відтак, за відсутності необхідних документів ввезення транспортного засобу на митну територію України в режимі «транзит», по самостійно обраному «зеленому коридору» не вбачається можливим.
Доводи позивача про відсутність у паспорті штампу про перетин митного кордону не можна вважати обґрунтованими, оскільки наявність такого не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митий кордон України.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність вище викладених обставинне спростовує факту ввезення позивачем ТЗ на територію України.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Аналізуючи наведені вище норми митного законодавства та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було належним чином доведено в суді правомірність прийнятого посадовою особою митного органу оспорюваного рішення.
Натомість позивач, за загальним принципом змагальності сторін, не спростував довів суб`єкта владних повноважень.
Стосовно доводів апелянта, що транспортний засіб був ввезений на митну територію України в режимі «транзит», як транспортний засіб комерційного призначення, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно ч.1 ст.105 МК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.
У свою чергу, відповідно до частин першої-третьої статті 189 МК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту).
Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.
Відповідно до статті першої Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) «комерційне використання» означає: платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.
При цьому, згідно частини першої статті 9 Додатка С цієї Конвенції, подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 МК України та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік). При цьому, комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем як до митного оформлення, так і до судового розгляду не було представлено жодних доказів, які б підтверджували комерційне використання автомобіля (зокрема, платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів). Зазначені висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовані.
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Діовші Артура Яношовича залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 грудня 2020 року по справі №308/13417/19- без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 22.07.2021.