Постанова
іменем України
15 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 562/32/21
провадження № 51-2581км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,               
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                                                       
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу директора Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» (далі – ПСП «Україна») ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, за якою повернуто його апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2021 року, 
встановив:
Слідчий суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області ухвалою від 11 січня 2021 року повернув скаргу ПСП «Україна» на постанову слідчого Здолбунівського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 27 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018180130000674 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 
ст. 191 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПСП «Україна» в особі директора ОСОБА_6  звернулося до апеляційного суду зі скаргою на зазначену ухвалу суду першої інстанції.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 15 лютого 2021 року повернув апеляційну скаргу ПСП «Україна» в особі директора ОСОБА_6 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), оскільки скаргу подано після закінчення строку апеляційного оскарження й особа, яка її подала, не порушувала питання про поновлення цього строку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі директор ПСП «Україна» просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає висновки суду про те, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку апеляційного оскарження, необґрунтованими. Зазначає, що з урахуванням положень частин 5, 7 ст. 115 КПК ПСП «Україна» звернулось у встановлений законом строк, однак суд апеляційної інстанції належним чином не встановив дати направлення апеляційної скарги та необґрунтовано повернув її.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити касаційну скаргу директора ПСП «Україна» ОСОБА_6 . 
Мотиви Суду
За частиною 2 ст. 433 КПК  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК  підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення  (ч. 1 ст. 412 КПК).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ст. 129 Конституції України).
За приписами ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція), яка відповідно до положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення Європейського суду з прав людини від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Положенням ч. 6 ст. 304 КПК визначено, що ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.
З матеріалів провадження видно, що суддя апеляційного суду повернув скаргу ПСП «Україна» в особі директора ОСОБА_6 , оскільки скаргу останній подав 
21 січня 2021 року, тобто пропустивши строк, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, і питання про поновлення цього строку у скарзі не порушував.
Як регламентовано п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За загальним правилом апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів зі дня її оголошення (п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК). 
З урахуванням указаних вимог закону та положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги із зазначених вище підстав має містити встановлені обставини щодо початку строку на апеляційне оскарження, дати звернення з апеляційною скаргою особою та відповідні мотиви, з яких виходив суд, приймаючи таке рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки 
і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. За статтею 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.
Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, 
і встановлення моменту його закінчення.
Як вбачається з ухвали судді апеляційного суду, повертаючи апеляційну скаргу скаржника на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, суддя послався на те, що оскаржуване рішення було ухвалене 11 січня 2021 року, останнім днем подачі апеляційної скарги на нього, з урахуванням приписів ч. 7 ст. 115 КПК, слід вважати 16 січня 2021 року, проте апеляційну скаргу апелянт подав 21 числа того ж місяця, тобто поза межами строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК. 
Однак з указаним висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується у зв`язку з таким.
За матеріалами провадження, ухвалу слідчого судді постановлено без участі сторін та, як убачається із супровідного листа 12 січня 2021 року, направлено на адресу ПСП «Україна» засобами поштового зв`язку.
Відповідно до зворотного повідомлення та копії конверта зі штрихкодом рекомендованого відправлення копію вказаної ухвали слідчого судді 
ПСП «Україна» отримало 19 січня 2021 року.
При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу (ч. 5 ст. 115 КПК).
Тобто строк на апеляційне оскарження в такому випадку слід обраховувати з  20 січня 2021 року, а отже, останнім днем подачі апеляційної скарги необхідно вважати 24 січня 2021 року.
Як видно з матеріалів провадження, апеляційну скаргу було направлено 21 січня 2021 року та отримано судом апеляційної інстанції 22 числа того ж місяця.
Таким чином, ухвалюючи рішення про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд не з`ясував та не перевірив належним чином виконання вимог КПК дотримання директором ПСП «Україна» строків оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про подання апеляційної скарги з пропуском строку апеляційного оскарження.
Висновок апеляційного суду про обчислення процесуальних строків з моменту надходження апеляційної скарги до суду не відповідає правилам ст. 116 КПК, якою регламентовано, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
За таких обставин оскаржену директором ПСП «Україна» ОСОБА_6 ухвалу суду апеляційної інстанції колегія суддів не може визнати законною, а тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в апеляційному суді.  
З огляду на наведене касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати викладене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу директора Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року скасувати 
і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_2                           ОСОБА_3