ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 р. 	Справа № 520/18486/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І.)  по справі № 520/18486/2020
за позовом      ОСОБА_1  
до    Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ,    Управління  соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради                       
про визнання протиправними дії,скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо складання Протоколу від 16.01.2019 №111 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова, а саме щодо не підтвердження ОСОБА_1 фактичного місця проживання;
- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019 по теперішній час;
- скасувати Постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України у м. Харкові від 17.01.2019 №2051/18705/588/36 «Про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.01.2019 року»;
- зобов`язати Управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_1 страхові виплати з 01.01.2019 та виплатити виниклу заборгованість негайно після проголошення судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати страхової виплати у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 позов задоволено частково.
Скасовано наказ Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради №23 від 16.01.2019 в частині скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .
Скасовано постанову Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківської області від 17.01.2019 №2051/18705/588/36 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.01.2019 року.
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019 року.
Зобов`язано Управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_1  виплату страхових виплат з 01.01.2019 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати страхових виплат в межах стягнення суми за один місяць.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі – відповідач 1), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову до Фонду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.   
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що страхові виплати припинені ОСОБА_1 з 01.01.2019 у зв`язку зі скасуванням довідки внутрішньо-переміщеної особи, а тому  висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача 1 є помилковими. Вказує, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхові виплати проводяться на підставі документів особової справи, а для осіб, що є ВПО таке право виникає на підставі довідки у період її дії. Враховуючи, що позивач є внутрішньо-переміщеною особою та в Управління відсутня його особова справа, виплати без довідки ВПО є порушенням чинного законодавства.
Крім того, зазначає, що Кабінетом Міністрів України порядок виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період не визначено, а відповідач не може перебирати на себе повноваження Кабінету Міністрів України. Вказує, що особова справа позивача перебуває у відділенні виконавчої дирекції Фонду в Луганській області. Разом з тим, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідача щодо нарахування та проведення страхових виплат за період відсутності діючої довідки внутрішньо переміщеної особи і невідомого місце проживання. 
Позивач, Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі – відповідач 2) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою №0000457842 від 16.01.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 13).
З жовтня 2014 року по липень 2017 року позивач отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Харків, а з серпня 2017 року по грудень 2018 року в Харківському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.
16.01.2019 Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова прийнято рішення про припинення страхових виплат зокрема ОСОБА_1 відповідно до протоколу № 17 від 16.01.2019 р. засідання робочої групи щодо прийняття рішення про скасування довідок ВПО, що підтверджується витягом з протоколу від 16.01.2019 року №111 (а.с. 69-74)
Наказом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради №23 від 16.01.2019 прийнято рішення, зокрема про скасування дії довідки № 6343457841 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , посилаючись на ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 62-63).
У зв`язку зі скасуванням довідки позивача, 17.01.2019 Харківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківської області прийняло постанову № 2051/18705/588/36 «Про припинення щомісячної страхової виплати», якою з 01.01.2019 припинило йому виплату щомісячної страхової виплати (а.с. 18).
В подальшому, представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача1 із адвокатським запитом щодо надання інформації про перебування на обліку, нарахування та виплати сум щомісячних страхових виплат потерпілому ОСОБА_1 
14.12.2020 відповідач 1 повідомив позивача, що з 01.01.2019 страхові виплати потерпілому припинені Відділенням на підставі Протоколу від 16.01.2019 №111 «Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова, у зв`язку зі скасуванням комісією довідки від 16.01.2018. Заяву про продовження виплат з 01.01.2019 та довідку, що підтверджує проживання в м. Харкові, до Відділення ОСОБА_1 не подавав (а.с. 16). 
Вважаючи, що відповідачами протиправно позбавлено позивача права на страхові виплати, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції визнав за необхідне вийти за межі позову, скасував наказ Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради №23 від 16.01.2019 в частині скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він прийнятий не в межах та не в спосіб, встановлений чинним законодавством.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що скасування дії довідки про взяття на  облік як внутрішньо переміщеної особи, у розумінні ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не є підставою для припинення страхових виплат позивачу, а тому скасував постанову від 17.01.2019, визнав протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019 та зобов`язав його поновити вказані виплати.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість у відповідача 1 ще не виникла, а тому відсутні підстави для зобов`язання управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі - Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити позивачу виниклу заборгованість негайно після проголошення судового рішення.
Враховуючи оскарження відповідачем 1 судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування постанови від 17.01.2019, визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати позивачу страхових виплат з 01.01.2019, зобов`язання поновити йому виплату страхових виплат з 01.01.2019 та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі – Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб. 
Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частин 1,2 ст.4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст. 5 Закону №1706-VII).
Статтею 14 Закону №1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.
Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що з жовтня 2014 року позивач був зареєстрований як внутрішньо перемішена особа та отримував виплати у Харківському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до 31.12.2018.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.1 ч.7 ст.36 Закону №1105-XIV страхові виплати складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).
Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання (ч.1 ст.47 Закону №1105-XIV).
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.47 Закону №1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
За приписами ч.7 ст. 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Як вбачається зі змісту постанови Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.06.2001 року, має зареєстрований страховий випадок (а.с.17).
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках виданої МСЕК від 13.02.2007 ОСОБА_1 встановлено відсоток втрати працездатності - 25% (а.с.14-15).
Враховуючи викладене, незважаючи на зміну місця проживання, позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, за весь час, коли такі страхові виплати не виплачувались. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження строком.
В обґрунтування правомірності припинення ОСОБА_1 виплат відповідач 1 в апеляційній скарзі посилається на скасування дії довідки про взяття на облік протоколом №111 від 16.01.2019.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до пп.4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі – Постанова №365) соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".   
За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Водночас колегія суддів зазначає, що скасування довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення соціальних виплат, а Постанова № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання утримання позивачем.
У цьому випадку, наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від неї, на відміну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення (соціального страхування), зокрема ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові 22 жовтня 2020 року по справі № 185/3733/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Як передбачено ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Виходячи зі змісту постанови Верховної Ради України № 462-VІІІ від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод", Україна від зобов`язань, визначених статями  1,  14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу,  закон  не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Відповідно до ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" (заява 10441/06), яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що органи влади не надали обґрунтування позбавлення права заявника на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, що було визнано порушенням    статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених  законом  і загальними принципами міжнародного права (пункти 51-54).
З огляду на наведене, вірним є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог статті 46 Закону №1105-XIV, оскільки з 01.01.2019 позивачу припинено соціальні виплати за відсутності законодавчо встановлених підстав.
Доводи апелянта про правомірність припинення страхових виплат з огляду на скасування довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи спростовуються вищенаведеним обґрунтуванням.
Інших доводів на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу соціальних виплат відповідачем не зазначено.
Щодо доводів скаржника про неможливість проведення страхових виплат позивачу, у зв`язку із перебуванням особової справи у відділенні виконавчої дирекції Фонду Луганської області, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року №27 затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб (далі - Порядок №27).
Відповідно до п. 3.2. Порядку № 27 у випадку відсутності у внутрішньо переміщеної особи оригіналу справи про страхові виплати, робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення за фактичним місцем проживання (перебування) одержує відомості з інформаційно-аналітичної системи Фонду про розмір щомісячних страхових виплат для продовження страхових виплат.
Такий самий механізм продовження страхових виплат діє і для осіб, які отримували ці виплати в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що знаходилися на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження або на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а постійно проживають на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. У цьому випадку замість довідки про взяття на облік потерпілий надає копію сторінки паспорта, що містить відомості про місце проживання, з одночасним пред`явленням оригіналу.
Отже, Порядок № 27 визначає процедуру отримання уповноваженим органом з інформаційно - аналітичної системи Фонду відомостей, необхідних для проведення таких виплат, а тому колегія суддів відхиляє доводи відповідача 1 про неможливість проведення страхових виплат позивачу, у зв`язку з відсутністю й нього особової справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність постанови від 17.01.2019 № 2051/18705/588/36, протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо не нарахування та не виплати позивачу страхових виплат з 01.01.2019  та зобов`язання поновити йому вказану виплату з 01.01.2019 та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів зауважує, що оскільки рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується в частині скасування наказу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради №23 від 16.01.2019,  тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 по справі № 520/18486/2020 в частині задоволення позову про скасування постанови Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Харківської області від 17.01.2019 №2051/18705/588/36, визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.01.2019, зобов`язання Управління виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_1 виплату страхових виплат з 01.01.2019 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова