ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2021 р.           Справа№ 910/1164/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 
 
при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,
за участю представників:
від позивача - Держак С.В., ордер серії АЕ №1079340 від 05.07.2021;
від відповідача - Татаренко А.М., довіреність від 02.09.2019,
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/1164/21 (суддя Грєхова О.А., повний текст складено - 18.05.2021) за позовом Концерну «СоюзЕнерго» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ наступне.

Концерн «СоюзЕнерго» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 2 501 094,18 грн., з яких 2  399  989 грн. заборгованості, 22  636,75 грн. 3% річних та 78  438,43 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №212(2)20УК/53-121-01-20-09447 від 18.06.2020, в частині повного та своєчасного здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних №917 від 30.06.2020, №1095 від 07.07.2020, №1193 від 16.07.2020, №1365 від 20.08.2020, №1513 від 16.09.2020, №1573 від 25.09.2020.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/1164/21 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Концерну «СоюзЕнерго» суму основного боргу у розмірі 2  399  989,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 78  438,43 грн., 3% річних у розмірі 22  414,38 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5  039,49 грн., судовий збір у розмірі 37  512,63 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Судом першої інстанції встановлено факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині здійснення оплати вартості поставленого товару та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу. Крім того, судом встановлено обставини прострочення відповідачем грошового зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої законом відповідальності. В свою чергу, суд вказав, що у зв`язку з невірним визначенням у розрахунку позивача дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, згідно перерахунку суду, правомірним є нарахування 3% річних у розмірі 22  414,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 78  438,43 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволено судом частково.
Також, суд дійшов висновку про покладення на відповідача 5  039,49 грн. витрат на правничу допомогу, розподілених пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/1164/21 в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, витрат на правничу допомогу, судового збору та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.
За доводами апелянта, оскаржуване рішення прийнято судом з неправильним застосуванням норм статей 530, 625 Цивільного кодексу України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Апелянт зазначає про неправомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на неправильне визначення позивачем строків виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару. На думку скаржника, оскільки строк з оплати частини вартості товару в сумі ПДВ договором не встановлений, такий строк в силу положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України настає після спливу 10 днів з моменту отримання відповідачем претензії про оплату (17.12.2020), тобто - 28.12.2020. Крім того, як стверджує апелянт, судом при здійсненні розрахунку 3% річних за видатковою накладною №1513 від 16.09.2020 не було враховано вимог ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України. Окрім наведеного, апелянт не згоден з розрахунком інфляційних втрат в частині нарахувань за неповні місяці прострочення, а також не згоден з відображеним у розрахунку показником індексу інфляції за січень 2021 року.
Також, апелянт не згоден з покладенням на нього витрат на правничу допомогу, посилаючись на завищеність та неспівмірність їх розміру зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, витраченим часом та обсягом наданих послуг.
Представник апелянта  - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.
У судовому засіданні представник    позивача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційна скарга  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.    Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між Концерном «СоюзЕнерго» (постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) 18.06.2020 було укладено договір поставки товару №212(2)20УК/53-121-01-20-09447, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар - засувку 30с41нж1 Ду=80Ру 1,6 МПа в кількості 4 шт. вартістю 10   420,00 грн. з ПДВ;   засувку 30с41нж Ду100 Ру 1,6 МПа в кількості 4 шт. вартістю 15   524,00 грн. з ПДВ; засувку клинову 30с41нж Ду 150 в кількості 3 шт. вартістю 23   100,00 грн. з ПДВ; засувку 30с41нж Ду 200 Ру 1,6 МПа з КЗФ в кількості 6 шт. вартістю 81   180,00 грн. з ПДВ; засувку 30с941нж Ду 100 з ел/п. кзф і кмч в кількості 5 шт. вартістю 18   309,50 грн. з ПДВ; засувку 30с941нж Ду200 Ру 1,6 з електроприводом в кількості 4 шт. вартістю 126   000,00 грн. з ПДВ; засувку 30с941нж Ду250 Ру 1,6 МПа в кількості 6 шт. вартістю 224   958,00 грн. з ПДВ; засувку 30с65нж Ру 2,5 МПа Ду200 в кількості 2 шт. вартістю 37   430,00 грн. з ПДВ; засувку 30ч6бр Ду80/10 в кількості 3 шт. вартістю 5   145,00 грн. з ПДВ; засувку 30ч6бр Ду100/10 в кількості 5 шт. вартістю 10   147,50 грн. з ПДВ; засувку 30ч6бр Ду250/10 в кількості 2 шт. вартістю 30 558,00 грн. з ПДВ; засувку 30ч6бр Ду200/10 з кзф і кмч в кількості 2 шт. вартістю 16 060,00 грн. з ПДВ; засувку СЭ.ЗПД.3.13.1.50.10.2 ду50 в кількості 10 шт. вартістю 111 700,00 грн. з ПДВ; засувку СЭ.ЗПД.3.13.1.100.10.2 ду100 в кількості 16 шт. вартістю 350   400,00 грн. з ПДВ; засувку СЭ.ЗПД.3.13.1.150.10.2 ду150 в кількості 7 шт. вартістю 218   400,00 грн. з ПДВ; засувку СЭ.ЗПД.3.13.1.200.10.2 ду200 в кількості 6 шт. вартістю 297 000,00 грн. з ПДВ; клапан зворотній 19с17нж Ду150 Ру4,0 МПа в кількості 6 шт. вартістю 68   100,00 грн. з ПДВ; клапан 15ч75п Ду25 в кількості 5 шт. вартістю 5   390,00 грн. з ПДВ; клапан 15ч75п Ду=35 в кількості 21 шт. вартістю 41 580,00 грн. з ПДВ; клапан 15ч75п Ду50 в кількості 20 шт. вартістю 78 760,00 грн. з ПДВ; клапан 15ч75п Ду100 в кількості 13 шт. вартістю 100   100,00 грн. з ПДВ; вентиль 15с22нж Ду100 в кількості 5 шт. вартістю 37 400,00 грн. з ПДВ; клапан зворотній 16ч42р Ду200 Ру0,25 МПа в кількості 1 шт. вартістю 19   090,00 грн. з ПДВ. 
Строк поставки товару: червень-вересень 2020 року (п. 1.2 договору).
Згідно п. 3.1 договору вартість договору становить - 1  999  990,00 грн., крім того ПДВ - 399  998,00 грн. Загальна сума по договору складає - 2  399  988,00 грн.
Розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1, проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку (п. 3.2 договору).
За умовами п. 4.3 договору, товар, що поставляється, повинен супроводжуватися наступними документами: видаткова накладна - 3 шт.; паспорт або інший супровідний документ (оригінал або копія завірена постачальником); сертифікат відповідності для поз. 13-16 (копія, завірена постачальником); рахунок-фактура; податкова накладна, оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України випадках та порядку.
Відповідно до п. 4.4 договору постачальник зобов`язується скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: pdvzaes@mgw.npp.zp.ua.
У випадку не надання постачальником покупцю в строк, визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього договору на суму ПДВ (п. 7.6 договору).
Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року з моменту укладення (п. 12.1 договору).
Як зазначає позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено, а відповідачем прийнято продукцію згідно видаткових накладних №917 від 30.06.2020; №1095 від 07.07.2020; №1193 від 16.07.2020; №1365 від 20.08.2020; №1513 від 16.09.2020; №1573 від 25.09.2020, загальною вартістю 2  399  989 грн. (в тому числі 399  998,80 грн. ПДВ).
Проте, відповідач в порушення умов договору товар не оплатив.
Позивач 11.12.2020 звернувся до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з претензією №131, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 2  399  988,00 грн.
Листом №28-23/269 від 06.01.2021 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку зі складною ситуацією на ринку електричної енергії, зокрема, зі зниженням рівня виробництва, попиту та оплати електричної енергії, безпрецедентним зростанням заборгованості за відпущену електричну енергію, обмеженням роботи енергоблоків АЕС, на даний час відсутня можливість вчасно та в повній мірі здійснити розрахунки за поставлену продукцію у строки, встановлені договором. Кредиторська заборгованість буде погашена після розподілу ДП «НАЕК «Енергоатом» коштів. 
Враховуючи, що відповідачем не здійснено розрахунок за поставлений товар, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу, а також 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за порушення відповідачем строків оплати отриманої продукції.
Суд першої інстанції позовні вимоги Концерну «СоюзЕнерго» задовольнив частково.
Як встановлено судом, факт поставки товару вартістю 2  399  988,00 грн. з ПДВ підтверджується підписаними представниками та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №917 від 30.06.2020, №1095 від 07.07.2020, №1193 від 16.07.2020, №1365 від 20.08.2020, №1513 від 16.09.2020, №1573 від 25.09.2020.
Крім того, суд дійшов висновку про настання строку виконання відповідачем обов`язку з оплати товару у повному обсязі, в тому числі, ПДВ.
Матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано жодних доказів зауважень (заперечень) Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо одержання товару за спірними господарськими операціями та відповідно зауважень щодо реєстрації позивачем податкових накладних №155 від 30.06.2020, №61 від 07.07.2020, №131 від 16.07.2020, №104 від 20.08.2020, №90 від 16.08.2020, №152 від 25.09.2020 до звернення Концерном «СоюзЕнерго» в суд з позовом про стягнення заборгованості за договором.
Сторонами визнається, що відповідач оплату отриманого товару (ані вартості товару, ані суми ПДВ) не здійснив, у зв`язку з чим, у відповідача наявна заборгованість в розмірі 2  399  989,00 грн. 
Беручи до уваги доведеність позивачем наявності у відповідача заборгованості за договором у розмірі 2   399   989,00 грн. та відсутність в матеріалах справи доказів оплати вищевказаної суми боргу, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 2  399  989,00 грн. 
Разом з тим, рішення у вказаній частині жодною із сторін не оскаржується. 
Відповідач звернувшись до суду з апеляційною скаргою не погоджується з присудженням до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Стосовно перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 в оскаржуваній частині, слід зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, за прострочення строків оплати поставленої продукції, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нарахував відповідачу у період з 14.08.2020 по 19.01.2021 3% річних у розмірі 22  636,75 грн. та інфляційні втрати у розмірі 78  438,43 грн.
Відповідно до  ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За приписами статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно п. 3.2 договору поставки товару №212(2)20УК/53-121-01-20-09447 від 18.06.2020 розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1, проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. 
Пунктом 7.6 договору передбачено, що у випадку не надання постачальником покупцю в строк, визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього Договору на суму ПДВ.
Як свідчить аналіз положень пунктів 3.2, 7.6 договору, відповідач має здійснити розрахунок за товар протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції, при цьому, оплата частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється не раніше отримання доказів реєстрації податкової накладної.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за господарською операцією по видатковим накладним №917 від 30.06.2020, №1095 від 07.07.2020, №1193 від 16.07.2020, №1365 від 20.08.2020, №1513 від 16.09.2020, №1573 від 25.09.2020, було зареєстровано податкові накладні в ЄРПН, які датовані 07.07.2020 (з урахуванням коригування 14.07.2020), 16.07.2020 (з урахуванням коригування 17.07.2020), 31.07.2020, 07.09.2020, 02.10.2020, 08.10.2020.
Водночас, відповідач мав бути обізнаний з реєстрацією вказаних податкових накладних, оскільки такі відображались в його електронному кабінеті Державної податкової служби України.
Отже, оскільки чинним законодавством не встановлено строку надання податкової накладної покупцю, а покупцем такий строк не встановлювався, з огляду на відсутність будь-яких заперечень/зауважень у видатковій накладній, оскільки реєстрація податкових накладних здійснена до виникнення строку з оплати товару, визначеного п. 3.2 договору, тобто до спливу 45 календарних днів, а отже, після спливу означеного строку, у відповідача виник обов`язок з оплати товару у повному обсязі, в тому числі ПДВ, з огляду на реєстрацію податкових накладних у визначений законодавством строк.
Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо настання строку оплати частини вартості товару в сумі ПДВ, в силу положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, після спливу 10 днів з моменту отримання відповідачем претензії про оплату (17.12.2020), а саме - 28.12.2020, оскільки як встановлено судом, за умовами договору настання строку оплати ПДВ пов`язується саме з фактом реєстрації податкової накладної про вчинення відповідної господарської операції.
При цьому, колегія суддів зауважує, що перебіг встановленого п. 3.2 договору 45-денного строку, розпочинається з наступного дня поставки товару за кожною окремо видатковою накладною, а не з дня поставки останньої партії продукції згідно видаткової накладної №1573 від 25.09.2020, як стверджує апелянт.
Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк, вартість поставленого товару не оплатив, чим допустив прострочення взятого на себе грошового зобов`язання.
Беручи до уваги положення  п. 3.2 договору, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем порушено свої грошові зобов`язання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №917 від 30.06.2020 з 15.08.2020; за видатковою накладною №1095 від 07.07.2020 з 22.08.2020; за видатковою накладною №1193 від 16.07.2020 з 01.09.2020; за видатковою накладною №1365 від 20.08.2020 з 05.10.2020; за видатковою накладною №1573 від 25.09.2020 з 10.11.2020.
В той же час, при визначенні початкової дати прострочення за видатковою накладною №1513 від 16.09.2020 судом не було враховано приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою унормовано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Враховуючи викладене, оскільки 31.10.2020 є вихідним днем, відповідно 02.11.2020 (перший за ним робочий день) - останній день для оплати за поставлений товар по накладній №1513 від 16.09.2020, а отже, початком періоду прострочення за цією видатковою накладною вважається 03.11.2020.
Разом з тим, наведене не вплинуло на розмір задоволеної судом суми 3% річних, оскільки згідно перерахунку апеляційного суду, з урахуванням вірної дати початку прострочення за накладною №1513 від 16.09.2020, в межах заявленого позивачем періоду, отриманий розмір 3% річних є більшим, аніж сума задоволена судом.
Відтак, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем суми 3% річних, з урахуванням правильно визначених судами дат початку прострочення за видатковими накладними, не виходячи за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 22  414,38 грн.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення у повному обсязі вимог позивача в частині нарахованих інфляційних втрат, присудивши до стягнення з відповідача 78  438,43 грн. інфляційних втрат.
Разом з тим, апелянт посилається на відсутність підстав для стягнення інфляційних, з огляду на те, що їх нарахування відбувалося за неповні місяці прострочення.
Стосовно наведених доводів апелянта колегія суддів звертається до позиції    Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19, згідно якої сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку  статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання розрахунку інфляційних, здійсненого    позивачем, необґрунтованим.
Крім того, апелянт посилається на неправомірність відображення у розрахунку позивача показника індексу інфляції за січень 2021 року - 100,9.
Так дійсно, позивачем у розрахунку невірно визначено показник інфляції у січні 2021 року, а саме замість вірного 101,3, ним вказано 100,9.
          Однак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, з урахуванням правильного показника індексу інфляції за січень 2021 року, колегія суддів встановила, що отриманий розмір інфляційних за вказаний період є більшим (22  130,28 грн.), аніж було заявлено позивачем (18  010,80 грн.). 
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта не спростовують правомірності оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 78  438,43 грн.
Стосовно заявлених позивачем  витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 5 040,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до  статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно  статті 131-2 Конституції України  для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України  передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Між Концерном «СоюзЕнерго» (замовник) та адвокатом Лосяковим І.В. 05.09.2018 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3821 від 17.08.2018) було укладено договір про надання правової допомоги №279, за умовами п. 1.1 якого, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строку обумовлені сторонами.
Згідно п. 3.1 договору за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 420 грн. за годину згідно акту виконаних робіт.
Замовник сплачує винагороду адвокату протягом 30 календарних днів від дати підписання акта виконаних робіт (п. 4.1 договору).
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до    статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»    гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у сумі 5  040 грн.
          Згідно акту виконаних робіт від 19.01.2021 адвокатом було виконано, а замовником прийнято наступні роботи:
- вивчення та аналіз договору поставки товару (3 години, вартістю 1 260,00 грн.);
- вивчення, перевірка та аналіз первинних бухгалтерських та податкових документів (2 години, вартістю 840,00 грн.); 
- розрахунок 3% річних та інфляційних збитків (2 години, вартістю 840,00 грн.);
- аналіз судової практики (2 години, вартістю 840,00 грн.);
- розробка стратегії позову та складання позовної заяви (3 години, вартістю 1 260,00 грн.).
Матеріалами справи підтверджується виконання адвокатом своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги №279 від 05.09.2018, зазначених у акті виконаних робіт від 19.01.2021, а також, оплата Концерном «СоюзЕнерго» таких послуг у розмірі 5 040,00 грн. згідно платіжного доручення №7750 від 20.01.2021.
Відповідно до ч. 4    ст. 126 Господарського процесуального кодексу України    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті    суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 вказаної статті).
Відповідач заперечив проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим часом та обсягом наданих послуг.
Колегія суддів звертає увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій  статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. 
Таких доказів або обґрунтувань, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідач не надав, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про те, що ним у відповідності до ч. 6  ст. 126 Господарського процесуального кодексу України  не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.
При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу  не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.
В свою чергу, підписавши договір №279 від 05.09.2018, акт виконаних робіт від 19.01.2021, сторони тим самим дійшли згоди щодо переліку та розміру наданих адвокатом послуг, який не суперечить умовам договору про надання правової допомоги, що у сукупності з іншими доказами, свідчить про домовленість сторін з приводу обсягу та вартості проведеної роботи.
Таким чином, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання позивачу адвокатських послуг, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення заявленої позивачем вимоги про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5  039,49 грн.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 у справі №910/1164/21  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.
3.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст постанови  складено: 20.09.2021 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко