УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

05 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 803/144/18
адміністративне провадження № К/9901/22069/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, С.М. Чиркіна
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

У С Т А Н О В И В:
09 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, залишеної без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року ухвалена у відкритому судовому засіданні, а її повний текст виготовлено 13 травня 2021 року.
Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 13 червня 2021 року, тобто у межах строку на касаційне оскарження.
За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року за виключними обставинами стало прийняття Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р (ІІ) 2019, яким положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII  зі змінами, визнано неконституційним.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно із частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 294 КАС України такими ухвалами є відмова у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень частини другої статті 37 КАС України, яка забороняє повторну участь судді у вирішенні адміністративної справи, а особливо у перегляді судового рішення за виключними обставинами. Тобто, на думку скаржника, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнято неповноважним складом суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відвід колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду, суд апеляційної інстанції керувався положеннями статей 26, 37, 241 КАС України та дійшов висновку, що ухвала суду про повернення апеляційної скарги стосується вирішення процесуальних питань та відповідно не є судовим рішенням, яким завершується розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про відвід колегії суддів є очевидним, розумні сумніви щодо їх застосування чи тлумачення відсутні.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про відвід колегії суддів, вірно застосував положення статей 36, 37, 241 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

В касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно витлумачили статтю 152 Конституції України, статтю 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» щодо застосування Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року для перегляду судового рішення за виключними обставинами та не застосували норми статей 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, які, на його думку, мали б бути застосовані для вирішення даного спору.

Однак, колегія суддів критично оцінює вищевказані посилання скаржника, оскільки подібні правовідносини вже неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом. Зокрема, Верховний Суд у постановах від 07 грудня 2020 року у справі № 127/27432/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 541/2602/16-а, від 24 листопада 2020 року у справі № 537/5085/16-а, від 21 квітня 2021 року у справі № 296/9871/16-а та інших висловлював свою правову позицію стосовно застосування рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р  (ІІ)/2019 у справі №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) та зазначив, що «відповідно до  статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України»  положення частини двадцятої  статті 86 Закону №1697-VII  зі змінами, визнано неконституційним, втратило чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 13  грудня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), що також прямо встановлено даним рішенням.

Водночас, предметом розгляду у справі, яка переглядається були правовідносини, що виникли до ухвалення  рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р  (ІІ)/2019 у справі №3-209/2018 (2413/18, 2807/19).

Враховуючи, що на час виникнення спірних відносин законодавством про пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій було покладено на Кабінет Міністрів України, то відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами, оскільки позивач у цій справі просив відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячного заробітку коли закон про право, форми і види пенсійного забезпечення не передбачали підстав, умов та порядку перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури.

До того ж, колегія суддів Верховного Суду зауважила, що продовження існування стану порушення прав чи інтересів позивача й після ухвалення  рішення Конституційного Суду України від 13    грудня 2019 року №7-р  (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом задля їх захисту».

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що станом на день звернення позивача до відповідача із заявами про видачу довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі працюючого працівника органів прокуратури, який обіймає посаду, подібну до тієї, що обіймав позивач, для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років на підставі Закону № 1789-ХІІ та Постанови № 657, останній діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, була чинною.

Оскільки предметом розгляду справи судом першої інстанції були правовідносини, що існували до прийняття рішення Конституційного Суду України у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) від 13 грудня 2019 року, а рішення суду, яке позивач просить переглянути за виключними обставинами, не містило вимог зобов`язального характеру (не було зобов`язано відповідача вчинити дії), оскільки у позові було відмовлено, відсутня передбачена пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами керувався чинним законодавством та правильно застосував норми процесуального права (статті 361 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2.          Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              С.М. Чиркін