УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/18531/19 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 68 Доповідач Микитюк О. Ю. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Микитюк О. Ю.                 суддів Борисюка Р.М.
Галацевич О.М.
при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 295/18531/19
за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про визнання права власності 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М. у м. Житомирі,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею та колишнім чоловіком ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину квартири. В обґрунтування позову зазначила, що квартира придбана під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. 
В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом. Просив припинити право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та визнати право власності на квартиру за ним. В обґрунтування зустрічного позову вказав, що спірна квартира придбана за його особисті кошти і тільки оформлена на колишню дружину. Ним 27.05.2011 в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитний рахунок було внесено 15310,16 доларів США, батьки дарували йому грошові кошти: 28.08.2012 – 600 доларів США, 13.05.2013 - 1100 доларів США, 15.05.2013 -1500 доларів США, 16.05.2013 - 2000 доларів США, 27.05.2013 - 100 доларів США, та сума особистих коштів на момент придбання квартири становила – 20751доларів США, а доходи подружжя за час шлюбу не давали їм можливості придбати квартиру.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2021 року первісний позов  задоволено. Визнано кв. АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ кв. АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2272,50 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову і відмову в первісному позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одно з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. 
У відзиві ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Встановлено, що з 18.06.2011 по 27.11.2019 сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей, місце проживання яких визначено разом з матір`ю рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27.11.2019 у справі №295/155918/18.
31.05.2013 між ОСОБА_5 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 158090грн. Договір є чинним.
Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним під час шлюбу, але за кошти, що належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України). 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Така презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_2 не довів наявності обставин, необхідних для спростування презумпції. Покази його батьків – свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про надання коштів у доларах США для придбання квартири не є належними та допустимими доказами. 
Відкриття ОСОБА_2 до укладення шлюбу 27.05.2011 та подальше закриття депозитного рахунок у валюті на суму 15310,16 доларів США, неодноразове відкриття та закриття депозитних рахунків не є доказом витрачання цих коштів на придбання спірної квартири, яка згідно договору купівлі-продажу була придбана за 158090грн.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя і визнав за сторонами право на рівні частки у праві власності.
Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін. 
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуюча:                                Судді: