ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/14183/20                                                       Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 липня 2021 року                                                                               м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Степанюка А.Г.,
суддів                                - Губської Л.В., Епель О.В.,
при секретарі                              - Закревській І.Л.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на проголошене о 16 годині 56 хвилині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, повний текст якого складено 15 березня 2021 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько канадська компанія «Атлас Агро» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько канадська компанія «Атлас Агро» (далі - Позивач, ТОВ «Атлас Агро») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.09.2020 року №0002460402, №0002450402, №0002440402.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року позов задоволено повністю. Крім іншого, судом стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6  000,00 грн. за підготовку позову до суду.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що право на збільшення податкового кредиту з податку на додану вартість виникло у Позивача з моменту фактичного отримання об`єкту фінансового лізингу, яке підтверджується належними і допустимими доказами. Крім того, суд підкреслив, що матеріали справи вказують на використання підприємством сівалки точного висіву у власній господарській діяльності шляхом здавання в суборенду. Окремо зауважив, що складання за наслідками перевірки довідки, а не акту, свідчить про порушення процедури оформлення результатів перевірки. Щодо наявності підстав для поновлення Позивачу строку звернення до суду із вказаним позовом суд з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №500/2486/19 зазначив, що в указаному рішенні встановлено, що у цьому випадку зміна судової практики є поважною причиною для поновлення цього строку. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що виписка в один день податкових накладних на придбання і реалізацію господарської техніки між ТОВ «ОТП Лізинг» і ТОВ «Атлас Агро» свідчить про відсутність руху товарів та доцільність їх придбання, а відтак нереальності господарської операції. Наголошує, що товар не може бути використаний у фінансово-господарській діяльності підприємства до отримання права власності на нього. Крім того, підкреслює, що відсутність у ТОВ «Атлас Агро» у власності або у користуванні земельних ділянок сільськогосподарського призначення свідчить про неможливість використання сівалки у власній господарській діяльності. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.07.2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Атлас Агро» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що відомості з електронних баз податкових органів не можуть бути належними доказами правильності формування даних податкового обліку у розрізі необхідності підтвердження господарських операцій первинними документами. Підкреслює, що матеріали справи безумовно свідчить про реальність господарських операцій, момент фактичної передачі об`єкта лізингу Позивачу та, відповідно, правомірність формування податкового кредиту. Наголошує, що об`єкт лізингу товариство використовувало у власній господарській діяльності шляхом здавання його в оренду з отриманням дозволу від лізингодавця.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Атлас Агро» просить стягнути з ГУ ДПС у Київській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10  700,00 грн., понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.
Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у липні 2020 року працівниками ГУ ДПС у Київській області на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу від 21.07.2020 року №922 та направлення від 23.07.2020 року №1066 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Атлас Агро» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2020 року.
У ході перевірки встановлено порушення Позивачем п. 198.5, абз. 5 п. 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200. 4 ст. 200 ПК України на загальну суму ПДВ в розмірі 381  581,12 грн. (заниження податкового зобов`язання р.4.1. = 1  907  905,60 грн. х 20%), у результаті чого у відповідності до п. 200.14 ст. 200 ПК України:
- (В-1) завищено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 350  000,00 грн. за травень 2020 року;
- (Р) встановлено заниження показників у рядку 4.1 Декларації з ПДВ за травень 2020 року «Нараховано податкових зобов`язань» відповідно до п.198.5 ст. 198 та п.199.1 статті 199 ПК України у розмірі 27  698,12 грн., що призвело до не сплати податкового зобов`язання до державного бюджету України в сумі 27  698,12 грн.;
- (В-4) встановлено завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за травень 2020 року у розмірі 3  883,00 грн. в порушення п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення за травень 2020 року та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду р. 21 у розмірі 3  883,00 грн.
Результати перевірки зафіксовані у довідці від 05.08.2020 року №363/10-36-04-02/42321290 (т. 1 а.с. 32-47).
На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 01.09.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
- форми «В1» №0002460402, яким Позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на розрахункових рахунок платника у банку за травень 2020 року на суму 350  000,00 грн. та застосовано до нього штрафні санкції у розмірі 87  500,00 грн. (т. 1 а.с. 19);
- форми «В4» №0002450402, яким Позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2020 року на суму 3  883,00 грн. (т. 1 а.с. 20);
- форми «Р» №0002440402, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 34  622,65 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 27  698,12 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 6  924,53 грн. (т. 1 а.с. 21).
Указані індивідуальні акти за наслідками розгляду скарги від 11.09.2020 року (т. 1 а.с. 23-27) залишені без змін рішенням ДПС України від 09.11.2020 року №32059/6/99-00-06-02-01-06 (т. 1 а.с. 28-31).
Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції встановив, що 09.11.2018 року між ТОВ «ОТП Лізинг» (Лізингодавець) та ТОВ «Атлас Агро» (Лізингоодержувач) було укладено рамковий договір фінансового лізингу №3992-FL, за умовами якого Лізингодавець на підставі договору-купівлі продажу зобов`язується набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування Лізингоотримувачу предмет лізингу, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти та оплачувати предмет лізингу згідно з умовами цього договору (т. 1 а.с. 48-55).
Пунктом 4.8 рамкового договору визначено, що протягом його дії предмет лізингу не може бути відчужено або передано Лізингоотримувачем у володіння чи користування третім особам, зокрема у суборенду, сублізинг, без письмової згоди Лізингодавця.
Так, 18.05.2020 року між ТОВ «Атлас Агро» і ТОВ «ОТП Лізинг» було укладено договір купівлі-продажу №3992-8/3, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався продати, а ТОВ «ОТП Лізинг» купити сівалку точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер 9000002720, для подальшої її передачі у фінансовий лізинг Позивачу відповідно до протоколу лізингу № 3-SME від 18.05.2020 року до рамкового договору фінансового лізингу № 3992-FL від 09.11.2018 року та оплатити вартість товару згідно умов цього договору (т. 1 а.с. 56-58).
Крім того, 18.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» і ТОВ «Атлас Агро» було підписано протокол лізингу №3-SME до рамкового договору фінансового лізингу №3992-FL від 09.11.2018 року, відповідно до умов якого сторони погодили передачу в лізинг майна, а саме сівалки точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер 9000002720, строком на 60 місяців, місце передачі частини предмету лізингу: Житомирська обл., Коростишівський район, с. Старосільці, вул. Житомирська, 16-а, загальною вартістю 2  289  486 грн. 72 коп., у т.ч. ПДВ (в редакції додаткової угоди №1 від 20.05.2020 року до протоколу лізингу № 3-SME від 18.05.2020 року до рамкового договору фінансового лізингу № 3992-FL від 09.11.2018 року) (т. 1 а.с. 60-63).
Відповідно до п. 2 Протоколу лізингу Лізингоодержувач цим заявляє, що відповідна частина предмету лізингу повністю відповідає цільовому використанню, необхідному для комерційної діяльності Лізингоодержувача.
Судом першої інстанції також встановлено, що 20.05.2020 року сторонами господарських відносин було підписано акт приймання-передачі до протоколу лізингу №3-SME від 18.05.2020 року до рамкового договору фінансового лізингу № 3992-FL від 09.11.2018 року, відповідно до якого Лізингодавець передав Лізингоодержувачу техніку, яка становить частину предмету лізингу, а саме сівалку точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер 9000002720, загальною вартістю 2  289  486 грн. 72 коп. (т. 1 а.с. 66).
Згідно п. 3 указаного акту приймання-передачі Лізингоодержувач визнає право власності Лізингодавця на вищенаведену частину предмет лізингу та підтверджує, що йому надається виключно право володіння та користування вищезазначеною частиною предмету лізингу відповідно до положень Протоколу лізингу №3-SME від 18.05.2020 року до рамкового договору фінансового лізингу № 3992-FL від 09.11.2018 року.
Також, 20.05.2020 року Лізингодавцем та Лізингоодержувачем було підписано акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №3992-S/3 від 18.05.2020 року, відповідно до якого Лізингодавець отримав від Лізингоодержувача техніку, яка становить частину предмету лізингу, а саме сівалку точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер 9000002720, загальною вартістю 2  289  486 грн. 72 коп. (т. 1 а.с. 56).
Матеріали справи свідчать, що Позивачем виписані на адресу ТОВ «ОТП Лізинг» видаткова накладна №8 від 20.05.2020 року на суму 2  289  486,72 грн., у т. ч. ПДВ 381  581,12 грн. (т. 1 а.с. 67) та податкова накладна №4 від 20.05.2020 року на зазначену суму, яка зареєстрована в ЄРПН (т. 1 а.с. 83-84).
Крім того, ТОВ «ОТП Лізинг» виписало на адресу ТОВ «Атлас Агро» видаткову накладну від 20.05.2020 року №15751 на загальну суму 2  289  486,72 грн. у т ч. ПДВ 381  581,12 грн. (т. 1 а.с. 68) та податкову накладну №402 від 20.05.2020 року, яка зареєстрована в ЄРПН (т. 1 а.с. 85, 86).
Поряд з викладеним, судом першої інстанції встановлено, що згідно графіку внесення лізингових платежів перший авансовий лізинговий платіж сплачено у сумі 1  023  336,59 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 170  556,10 грн. 20.05.2020 згідно платіжного доручення №5.
Як убачається з довідки про результати перевірки, оплату за товар проведено згідно платіжного доручення: від 20.05.2020 року №225 на суму 45481,63 грн., у т.ч. ПДВ 7580,27 грн.,  від 20.05.2020 року №224 на суму 341112,19 грн., у т.ч. ПДВ 56852,03грн., від 20.05.2020 року №223 на суму 341112,20 грн., у т.ч. ПДВ 56852,03грн., від 20.05.2020 року №222 на суму 341112,20 грн., у т.ч. ПДВ 56852,03грн.
За вказаними операціями Позивачем сформовано податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 381  581,12 грн., що призвело до зменшення суми податкового кредиту, який приймає участь у формуванні суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за травень 2020 року у сумі ПДВ 350  000,00 грн. (від`ємне значення квітня 2020 року).
Крім цього, Позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ, який відображено у податковій декларації з ПДВ за травень у рядку 16 Д7.
У подальшому, 03.08.2020 року між ТОВ «Атлас Агро» (Орендар) і ТОВ «Коростишівземінвест» (Суборендар) було укладено договір суборенди сільськогосподарської техніки № 241/2020/1, відповідно до умов якого Позивач, у порядку та на умовах цього договору, зобов`язався передати Суборендареві у строкове платне користування на умовах суборенди сільськогосподарську техніку згідно додатку №1 до цього договору, а Суборендар зобов`язався прийняти у Позивача сільськогосподарську техніку та сплачувати Позивачу орендну плату за її використання (т. 1 а.с. 87-90).
Пунктом 1.3 указаного договору суборенди визначено, що Орендарю належить право володіння та користування сільськогосподарською технікою на підставі протоколу лізингу № 3- SME від 18.05.2020 року до рамкового договору фінансового лізингу №3992-FL від 09.11.2018 року, укладеного між ТОВ «ОТП Лізинг» (Лізингодавець) та Орендарем.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що перед укладенням вказаного договору суборенди сільськогосподарської техніки №241/2020/1 від 03.08.2020 року, Позивачем було отримано дозвіл Лізингодавця на передачу сільськогосподарської техніки, а саме сівалки точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер: 9000002720, балансовою вартістю 78  800 євро, у суборенду ТОВ «Коростишівземінвест».
Згідно умов додатку №1 до договору суборенди сільськогосподарської техніки № 41/2020/1 від 03.08.2020 року, Орендар передає Субрендареві наступну сільськогосподарську техніку, а саме сівалку точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер: 9000002720, балансовою вартістю 78 800 євро, у суборенду (строкове платне користування) (т. 1 а.с. 90).
25.08.2020 року між Позивачем та Суборендарем було підписано акт приймання-передачі сільськогосподарської техніки до договору суборенди сільськогосподарської техніки №241/2020/1 від 03.08.2020 року, відповідно до якого Позивач передав, а Суборендар прийняв в суборенду сівалку точного висіву MATERMACC MS TWIN8x2x70/75, серійний номер: 9000002720, балансовою вартістю 78 800 євро (а.с. 91).
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що у судовому засіданні був як свідок був допитаний директор ТОВ «Атлас Агро» ОСОБА_1 , який повідомив, що підприємство займається продажем сільськогосподарської техніки та здачею її в оренду. Пояснив, що товариство доволі часто бере в лізинг сільгосптехніку, а потім здає її в суборенду. При цьому, заявляє до бюджетного відшкодування суму з ПДВ за операціями з придбання сільгосптехніки і жодного разу у податкового органу не виникало з цього приводу питань.
На підтвердження зазначеного до матеріалів справи долучено договори лізингу, видаткові та податкові накладні, податкові декларації (т. 1 а.с. 197-234).
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 14, 44, 56, 75, 187, 196, 198, 199, 200 Податкового кодексу України, прийшов до висновку про протиправність спірних індивідуальних актів, оскільки матеріалами справи підтверджується правомірність формування даних податкового обліку підприємством.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно пп. пп. «а» і «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю та операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
При цьому, згідно пункту «а» частини третьої цього пункту, постачанням товарів також вважаються фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу.
За правилами п. 187.6 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань лізингодавця для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичної передачі об`єкта фінансової оренди (лізингу) у користування лізингоотримувачу.
Відповідно до пп. «б» п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно абз. 5 п. 198.2 ст. 198 ПК України датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
При цьому, підпунктом 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування та сплата процентів або комісій у складі лізингового платежу у межах договору фінансового лізингу не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Не належить до об`єкта оподаткування податком на додану вартість і перехід права власності на об`єкт лізингу від орендодавця (власника майна) до іншої особи (новому власнику майна) зі збереженням відповідних прав і обов`язків орендодавця за договором фінансового лізингу не змінює податкових зобов`язань орендодавця, орендаря й нового власника майна, сформованих до моменту передачі у власність такого майна (об`єкта лізингу) іншій особі (новому власнику майна) (пп. 196.1.5 п. 196.1 ст. 196 ПК України).
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Положеннями підпункту «а», «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; в операціях, Що не є господарською діяльністю платника податку.
У п. 198.6 ст. 198 ПК України законодавцем закріплено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України).
Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За правилами п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.
Згідно п. 200.7 ст. 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Пунктами 200.10, 200.11 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до пункту 200.12  статті 200 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Наведені правові норми, як вірно зазначено судом першої інстанції, свідчать, що для отримання платником податку права на бюджетне відшкодування необхідними та достатніми умовами є фактична сплата податку на додану вартість отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, відображення рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, у відповідній податковій декларації, подання документів, визначених у пунктах 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України та підтвердження відповідних сум відшкодування за результатами перевірки.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний дохід на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.
Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
З наявних у матеріалах справи документів суд першої інстанції вірно встановив, що право на податковий кредит у ТОВ «Атлас-Агро» виникло на підставі рамкового договору фінансового лізингу №3992-FL і станом на день проведення податкової перевірки власником сівалки було ТОВ «ОТП Лізинг», а не Позивач.
При цьому, як було підкреслено вище, датою виникнення податкових зобов`язань орендодавця (лізингодавця) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичної передачі об`єкта фінансової оренди (лізингу) у користування орендарю (лізингоотримувачу) (п. 187.6 ст. 187 ПК України), у той час як датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Відтак, зважаючи на підтвердження належними і допустимими доказами фактичне отримання ТОВ «Атлас Агро» об`єкта фінансового лізингу від ТОВ «ОТП Лізинг» 20.05.2020 року, а також відображення указаної операції у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2020 року у розрізі суми податкового кредиту у розмірі 381  581,12 грн., колегія суддів з урахуванням положень п. 198.2 ст. 198 ПК України приходить до висновку про безпідставність твердження контролюючого органу щодо безпідставності формування податкового кредиту та заявлення до бюджетного відшкодування указаної суми.
При цьому судовою колегією відхиляються доводи Апелянта про відсутність руху товарів та доцільності характеру придбання товару, який не спрямований на реальні зміни майнового стану платника податків, отримання ним доходу у зв`язку з тим, що податкові накладні на придбання та реалізацію господарської техніки між ТОВ «ОТП Лізинг» та ТОВ «Атлас Агро» відповідно до договору фінансового лізингу № 3992-FL від 09.11.2018 року виписані в один день, а підтверджуючі документи на транспортування та переміщення товарів відсутні, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, дата виписки податкових накладних у даному випадку ніяким чином не впливає та не ставить у залежність право платника податку на отримання податкового кредиту.
Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що належна ТОВ «Атлас Агро» на умовах фінансового лізингу сівалка була передана в суборенду ТОВ «Коростишівземінвест», що, як було встановлено вище, підтверджується належними первинними документами. Викладеним, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовуються аргументи Апелянта про неможливість використання сівалки у господарській діяльності Позивача та недоцільність такої господарської операції, оскільки використання майна у господарській діяльності не обмежується лише його безпосереднім використанням на підприємстві.
Окремо суд апеляційної інстанції зауважує, що, як було вірно встановлено судом першої інстанції, у судовому засіданні як свідок був допитаний директор «Атлас Агро» ОСОБА_1 , який повідомив, що підприємство займається продажем сільськогосподарської техніки та здачею її в оренду. Пояснив, що товариство доволі часто бере в лізинг сільгосптехніку, а потім здає її в суборенду, що також спростовує висновки Відповідача про недоцільність придбання сівалки та використання її у господарській діяльності.
Колегія суддів критично оцінює посилання ГУ ДПС у Київській області на те, що відсутність у матеріалах справи згоди ТОВ «ОТП Лізинг» на передачу ТОВ «Атлас Агро» в суборенду ТОВ «Коростишівземінвест» сівалки свідчить про безтоварність господарської операції та відсутність можливості формування даних податкового обліку у зв`язку з фактичним отриманням об`єкту фінансового лізингу, оскільки недотримання таких умов рамкового договору фінансового лізингу від 09.11.2018 року №3992-FL у спірних правовідносинах може свідчити про порушення ТОВ «Атлас Агро» цивільно-правових зобов`язань перед ТОВ «ОТП Лізинг», однак не спростовує факту використання сільськогосподарської техніки у власність господарській діяльності підприємства та фактичного отримання об`єкта лізингу товариством.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу правових підстав для зменшення платнику податку суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на розрахункових рахунок платника у банку за травень 2020 року, на суму 350 000,00 грн., зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2020 року на суму 3  883,00 грн. та збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 27  698,12 грн. із застосуванням щодо нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення, факт вчинення яких Відповідачем не доведено.
Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що оформлення результатів перевірок регламентовано статтею 86 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 86.1 указаної статті передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Довідка перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до абз. 1 п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).
Отже, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення є факти та відомості, які фіксуються саме в акті перевірки, а не у довідці, яка в силу положень ст. 86 ПК України є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та було підкреслено вище, висновки проведеної перевірки ГУ ДПС у Київській області зафіксовані саме у довідці про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Атлас Агро». Водночас, всупереч вимог ст. 86 ПК України, у цій довідці, яка стала підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, окреслені виявлені у ході перевірки порушення. Викладене, на переконання судової колегії, дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що контролюючим органом було порушено порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки платника податків.
Також, надаючи оцінку клопотанню Відповідача про необхідність залишення позову без розгляду з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у справі №500/2486/19, колегія суддів звертає увагу, що судом касаційної інстанції у постанові від 26.11.2020 року у згаданій справі зауважено, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
Указана постанова була опублікована 10.12.2020 року.
Таким чином, як вірно наголошено судом першої інстанції, на момент підготовки позовної заяви та збирання доказів Позивач не міг очікувати, що буде сформовано позицію відповідно до якої, строк на звернення до суду для оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження буде скорочено.
Приписами статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Матеріали справи свідчать, що Позивачем одночасно з поданням позовної заяви було заявлено клопотання про визнання поважною причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду із цим позовом та поновлення такого процесуального строку, виходячи із зміни усталеної судової практики та фактичним опублікуванням тексту постанови Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19 лише 10.12.2020 року.
За таких обставин Київський окружний адміністративний суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для поновлення ТОВ «Атлас Агро» строку звернення до суду із цим позовом.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки будь-яких доводів щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення від 09.03.2021 року в частині стягнення з ГУ ДПС у Київській області на користь ТОВ «Атлас Агро» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6  000,00 грн. в апеляційній скарзі не наведено, а за результатами апеляційного перегляду порушення судом першої інстанції норм права не встановлено, то рішення суду у цій частині зміні чи скасуванню також не підлягає.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо вимог ТОВ «Атлас Агро» про стягнення з ГУ ДПС у Київській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10  700,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Приписи ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «Атлас Агро» до закінчення розгляду справи по суті судом апеляційної інстанції були надані до документів, що наявні у матеріалах справи, копію додатку №7 від 25.06.2021 року до договору про надання правової допомоги від 10.09.2020 року №7/20-N, у пункті 2 якого зафіксовано, що адвокатським об`єднанням буде надана наступна правова допомога Позивачу:
- підготовка, написання та подання до Шостого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області на рішення суду від 09.03.2021 року у справі №320/14183/20 - 6 год. 15 хв. вартістю 5  000,00 грн.;
- підготовка, написання та подання до Шостого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Київській області на додаткове рішення суду від 05.04.2021 року у справі №320/14183/20 - 4 год. 00 хв. вартістю 3  200,00 грн.;
- участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07.07.2021 року вартістю 2  500,00 грн.
У згаданому додатку також зафіксовано, що вартість години роботи адвокатського об`єднання складає 800,00 грн. Крім того, пунктом 3 додатку №7 закріплено, що вартість правової допомоги та/або юридичних послуг, що вказана у п. 2 цього додатку складає 10  700,00 грн. та підлягає сплаті клієнтом на користь адвокатського об`єднання у строк до 31.07.2021 року.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 року у справі № 120/3929/19-а.
Перевіряючи обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат у розрізі їх видів наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (п. 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 2); представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (п. 6).
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Надаючи оцінку обґрунтованості витрат на правничу допомогу в частині підготовки, написання і відправки відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду від 09.03.2021 року, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відзив складається з опису історії справи, розділ І є відтворенням частини позовної заяви, розділи ІІ-IV відзиву майже дослівно відповідають змісту розділів І-ІІІ відповіді на відзив. Відтак, на думку судової колегії, витрачання на його складання, написання та подання 6,25 годин (майже стільки ж, скільки витрачено адвокатом на підготовку позовної заяви (7,5 годин)) є об`єктивно завищеним та не відповідає складності питання. 
Щодо обґрунтованості витрат на правничу допомогу в частині підготовки, написання і відправки відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 05.04.2021 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на його зміст, а також характер спірних правовідносин, витрачання на його складання, написання та подання 4 годин є об`єктивно завищеним та не відповідає складності питання.
У свою чергу, з приводу обґрунтованості витрат з участі у судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони є такими, що безпосередньо пов`язані з розглядом справи, а фіксована вартість участі адвоката в одному судовому засіданні (2  500,00 грн.) підтверджується документально.
Судом апеляційної інстанції враховується, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що визначена адвокатом сума понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №320/14183/20, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням критеріїв обґрунтованості вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції до 4  900,00 грн., які складаються з 2  500,00 грн. за участь адвоката у судовому засіданні та з 2  400,00 грн. за підготовку, складання та відправлення відзивів на апеляційні скарги ГУ ДПС у Київській області.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року - без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, код ЄДРПОУ 44096797) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько канадська компанія «Атлас Агро» (09210, Київська обл., Кагарлицький р-н., с. Стайки, вул. Шкільна, 1-А, код ЄДРПОУ 42321290) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4  900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 07» липня 2021 року.