Номер провадження: 22-ц/813/7559/21 
Номер справи місцевого суду: 947/2811/21
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д,
розглянувши апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2021 року по цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
06 січня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кіріченко Віталій Михайлович звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 порушує зобов`язання за кредитним договором, у нього утворилася заборгованість станом на 21.12.2020 р. в розмірі 23276,06 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 18719,73 грн. та по відсотках 4556,33 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_1  (а.с.1-4).
12 березня 2021 року рішенням Київського районного суду м.Одеси у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відхилено(а.с.83-84).
22 березня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» направила через Київський районний суду м.Одеси засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2021 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що надані АТ КБ «ПриватБанк» докази не були спростовані ОСОБА_1 , що було його обов`язком, а не суду, також зазначає, що ОСОБА_1 не скористався своїми процесуальними правами, та не надав суду відзив на позов і жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. Апелянт вважає, що підписана ОСОБА_1 довідка про умови кредитування з використанням кредитки і є тарифами по кредиту, а отже умови кредитування погоджено в письмовому вигляді, крім того, апелянт вказує, що після отримання картки ОСОБА_1 здійснив дії щодо її активації та зміну кредитного ліміту, тому, на думку апелянта, не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про відсутність доказів встановлення кредитного ліміту. Апелянт наголошує на тому, що просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту, та посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не були повернуті, а тому кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд – шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. І саме тому на думку апелянта, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом, адже судом першої інстанції проігноровано факт погодження з ОСОБА_1 умов кредитування у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки від 30.06.2011 р(у тому числі щодо сплати процентів). Тобто, на думку апелянта, висновки суду першої інстанції про відсутність погодження умов кредитування є безпідставними. Апелянт зазначає, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не було спростовано, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту не було надано, а отже апелянт вважає, що ОСОБА_1 не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування заборгованості по кредиту. Апелянт просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі; стягнути з ОСОБА_1 судові витрати (а.с.86-90).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
12 квітня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (суддя Дришлюк А.І.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника АТ КБ «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи рішення від 12 березня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 було надано кредитну картку, кредит, та в якій саме сумі. Суд першої інстанції вказує на те, що по даній справі не було встановлено факту укладання правочину та позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався у позові як на підставу своїх вимог.
Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції та, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Одеський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в позовній заяві інформації щодо наданого кредиту, зокрема, щодо того, що не було зазначено суми наданих кредитних коштів.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Щодо підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг необхідно зазначити те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підпису ОСОБА_1 на анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, так як в зазначеній анкеті-заяві (а.с.19) міститься підпис ОСОБА_1 . Проте, апеляційний суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Крім того, підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання, а витяг із Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем не може бути належним та допустимим доказом, адже, по-перше, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, по-друге, вказаний Витяг з Умов не містить підпису ОСОБА_1 тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Таким чином, за вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також, необхідно зазначити, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалися, і коли саме, банківські кредитні картки позивача і відкривався картковий рахунок.
Одеський апеляційний суд звертає увагу на те, що надані АТ КБ «ПриватБанк» розрахунки заборгованості (а.с.7-16) та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача (а.с.18), не можна вважати доказами отримання грошових коштів відповідачем та вважає їх недопустимими доказами, оскільки вони не містять прізвища особи яка їх склала, печатки банку, та самі по собі, без встановлення факту укладання договору, не є належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та існування у нього заборгованості.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відсутня необхідність застосування вимог норми ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Адже, враховуючи, що у даній справі не встановлено факту укладення правочину щодо надання кредиту відповідачу, а з боку сторони позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів цьому, то дана норма судом не застосовувалася.
Отже, оскільки, апелянту був наданий доступ до суду апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було перегл януто в межах доводів апеляційної скарги, а доводи, наведені в позовній заяві були вірно спростовані судом першої інстанції, то апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. Одночасно апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. 
Таким чином, як вбачається з вище наведеного, доводи апелянта лише частково знаходять підтвердження матеріалами справи, а отже апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на підставі ст.376 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 141, 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

                                                                       М.М. Драгомерецький

                                                                       Р.Д. Громік

05.07.2021 року                                                                 м. Одеса