УХВАЛА

13 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/6014/20
адміністративне провадження № К/9901/29693/21  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,  
ВСТАНОВИВ:
11 серпня 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

визнати протиправними дії в частині невиплати грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які присудженні постановами Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду міста Львова від 29 липня 2017 року у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

зобов`язати нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн, з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн, які присуджені постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн, яка присуджена постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від             08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення;

стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 07 лютого 2006 року - 31 жовтня 2020 року в розмірі - 726 387 грн 28 коп.

05 січня 2021 року представник відповідача Школьна А.В. подала клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення з позовом до суду.

Ухвалою Львівського окружного суду від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, позов в частині вимог про визнання протиправними дій Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в не виплаті грошового забезпечення щодо нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з сум грошового забезпечення, які були присудженні постановами Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 та в неодноразовому ігноруванні судових рішень, які набрали законної сили, а саме постанови Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та постанови Франківського районного суду міста Львова від 29 липня 2017 року у адміністративній справі №813/3185/16 щодо сплати збору з присуджених сум у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення та в частині зобов`язання Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування із суми компенсації за затримку виплати заробітної плати 5 567,87 грн, з суми компенсації за формене обмундирування - 566,32 грн, які були присуджені ОСОБА_1 постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13 грудня 2006 року у справі № 2-1980/06 та суми компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення) - 23 366,56 грн, яка була присуджена ОСОБА_1 постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від  08 липня 2010 року №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення - залишено без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, підставами касаційного оскарження можуть бути помилки судів першої та (або) апеляційної інстанцій лише в питаннях права (застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права), але не в питаннях факту.

У свою чергу, порушення норм права може виявлятися у: застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації; незастосуванні норми, яку належало застосувати; наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.

Пунктом 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України    передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини другої    статті 330 КАС України    передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скаржник підставою для відкриття касаційного провадження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на незастосування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах. 

Суд зауважує, що скаржником вказано підставу касаційного оскарження, передбачену для судових рішень, зазначених у    частині першій    статті 328 КАС України, тобто для рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанов суду апеляційної інстанції.

Натомість, враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, якою переглянуто цю ухвалу,  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у    частинах другій    і    третій цієї статті, тобто для ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, скаржник не обґрунтовує помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при залишенні позовних вимог без розгляду в частині, а вказані скаржником постанови Верховного Суду не містять жодних висновків, які б могли стосуватися залишення без розгляду позовних вимог скаржника.

Враховуючи, що скаржником в касаційній скарзі не наведено жодних підстав для касаційного оскарження, а саме: не зазначено про допущені судом апеляційної інстанції в своєму рішенні порушення конкретних норм матеріального чи процесуального права при його ухваленні, суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення.

Відповідно до частини сьомої    статті 332 КАС України    копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному    статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги не є обмеженням доступу до суду та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею    248, пунктом 4 частини п`ятої статті    332 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія» (№48) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич