ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року	Львів	Справа № 297/843/21 пров. № А/857/11810/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Довгої О.І., Ільчишин Н.В. 
за участі секретаря судового засідання:      Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, 
на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року (суддя – Ільтьо І.І., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Берегово, дата складання повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №297/843/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СОД №2 (м.Підгайці) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП старшого лейтенанта поліції Фецака Миколи Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, 
про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, 

                                                            встановив: 

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Інспектора СОД №2 (м.Підгайці) ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП старшого лейтенанта поліції Фецака М.М., ГУ Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив: 1) скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП; 2) закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутністю складу адміністративного правопорушення; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень -  ГУ НП України в Тернопільській області в користь  позивача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 4000  грн., а також сплачений судовий збір у сумі 454 грн.. 
Відповідачі позовних вимог не визнали, у суді першої інстанції подали відзиви на адміністративний позов, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень -  ГУ НП України в Тернопільській області в користь  ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 4000  гривень, а також сплачений судовий збір у сумі 454 гривні. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 28.05.2021 року не погодився відповідач ГУ НП в Тернопільській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач ОСОБА_1 07 квітня 2021 року о 18 год. 24 хв. по вул. Мільчевича в м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , у якого були відсутні два державні номерні знаки, чим порушивши п.2.9 ПДР України, а також при зупинці поліцейським ТЗ позивач не увімкнув аварійної світлової сигналізації, чим порушив п.9.9 ПДР України, а також було виявлено відсутність автомобільної аптечки та знаку аварійної зупинки, чим порушив п.31.4 ПДР України. Враховуючи виявлені порушення працівником поліції було правомірно винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.. Тому, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність в діях позивача вказаних ознак порушення ПДР України. Також апелянт зазначає, що сума 4000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції являється неспівмірною із ціною позову та складністю справи. Наведені у розрахунку послуги адвоката є узагальненими і не підтверджують реальний об`єм виконаної роботи, а матеріали щодо договірних відносин із адвокатом не оформлені належним чином. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 28.05.2021 року та винести нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інспектором СОД №2 (м.Підгайці) ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП Фецаком М.М. винесено відносно позивача ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 39). 
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення та змісту вказаної вище постанови видно, що підставою для винесення цієї постанови серія БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року, стало те, що позивач ОСОБА_1 07 квітня 2021 року о 18 год. 24 хв. по вул.Мільчевича в м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 , у якого були відсутні два державні номерні знаки, чим порушивши п.2.9в ПДР України, а також при зупинці поліцейським ТЗ позивач не увімкнув аварійної світлової сигналізації, чим порушив п.9.9 ПДР України, а також не мав при собі автомобільної аптечки та знаку аварійної зупинки, чим порушив п.31.4.7є ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.125 КУпАП. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною і скасування спірної постанови серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного. 
Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001р. №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Згідно п.2.9-в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, закріплений не в установленому для цього місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м., неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. 
Згідно п.9.9-б ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського. 
Згідно п.31.4.7 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: є) відсутні: - медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; - знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі. 
Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. 
Водночас частиною 6 цієї статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Статтею 125 КУпАП передбачено, що інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження. 
Згідно ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. 
Відповідно до ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, зокрема, за частинами першою, другою,   третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123,   124-1,   125,   частинами першою,   другою   і   четвертою  статті 126 КУпАП. 
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. 
Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог   статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог   статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого   статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. 
Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. 
Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року (а.с. 39) видно, що водія ОСОБА_1 було притягнено до відповідальності не за ч.1 ст.121 КУпАП, а за ч.6 ст.121 КУпАП, за те, що він керував транспортним засобом ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 , у якого були відсутні два державні номерні знаки, чим порушивши п.2.9-в ПДР України. 
У зв`язку із цим, являються помилковими твердження позивача та висновки суду першої інстанції про те, що позивача притягнено до відповідальності саме за ч.1 ст.121 КУпАП. 
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що доказами у справі, зокрема змістом наявного у справі відеозапису розглядуваних подій (а.с. 19, 35) підтверджується, що на автомобілі ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 номерні знаки були наявними, хоча і знаходились не в установленому для цього місці, а саме під склом автомобіля. 
В такій ситуації, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 у якого були відсутні два державні номерні знаки. 
Отже, є протиправною спірна постанова серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП. 
Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту спірної постанови серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року видно, що водія ОСОБА_1 було притягнено до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він при зупинці поліцейським ТЗ не увімкнув аварійної світлової сигналізації, чим порушив п.9.9 ПДР України. 
З цього приводу судом першої інстанції вірно враховано, що за диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. 
Тому, порушення вимог п.п.«б» п.9.9 ПДР України «після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнена аварійна світлова сигналізація», не може бути кваліфіковане за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт початку руху чи зміни його напрямку. 
Отже, є протиправною спірна постанова серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. 
Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.125 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту спірної постанови серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року видно, що водія ОСОБА_1 було притягнено до відповідальності за ст.125 КУпАП за те, що водій не мав при собі автомобільної аптечки та знаку аварійної зупинки, чим порушив п.31.4.7є ПДР України. 
З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що ні матеріали справи, ні зміст наявного у справі відеозапису розглядуваних подій, не містять жодної доказової інформації про те, що в автомобілі ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 07 квітня 2021 року були відсутніми автомобільна аптечка та знак аварійної зупинки. 
Тому, є протиправною спірна постанова серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП. 
Як уже було вказано апеляційним судом вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. 
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі. 
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі. 
З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність та необхідність скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП. 
У зв`язку із цим, з врахуванням приписів статті 286 КАС України, необхідно закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за цими статтями КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП. 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. 
Однак, суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні від 28.05.2021 року про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки, як уже було вказано апеляційним судом вище, спірною постановою серії БАБ №870983 від 07 квітня 2021 року позивача було притягнуто до відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП. 
Тому, рішення суду першої інстанції слід змінити, а саме, в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «за ч.1 ст.121» змінити формулюванням «за ч.6 ст.121». 
Відносно витання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – відповідача ГУ НП України в Тернопільській області в користь  позивача витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 4000  грн., а також сплаченого  судового збору у сумі 454 грн., то колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Оскільки матеріалами справи, зокрема квитанцією від 16.04.2021 року (а.с. 18) підтверджується факт сплати позивачем судового збору в розмірі 454 грн. за подання до суду адміністративного позову, тому вказана сума судового збору підлягає поверненню відповідачем в користь позивача. 
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення із відповідача в користь позивача 4000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Частиною 7      статті 139 КАС України    передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5  ст.134 КАС України). 
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності. 
Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України №3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). 
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). 
З матеріалів справи видно, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, позивачем надано і такі містяться в матеріалах справи (а.с. 13-17): - договір про надання послуг представника в адміністративній справі від 13.04.2021 року; - ордер від 16.04.2021 року на надання правничої (правової) допомоги; - розрахунок гонорару за надання правової допомоги від 16.04.2021 року на суму 4000 грн.; - акт здачі-приймання наданих послуг від 16.04.2021 року на суму послуг 4000 грн.; - квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 16.04.2021 року на суму 4000 грн.. 
Із змісту вказаних Розрахунку та Акту від 16.04.2021 року видно, що юридичні послуги (правова допомога) включає: 1) правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта – 1 год. = 500 грн.; 2) перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики стосовно ситуації, описаної клієнтом – 2 год. = 1000 грн.; 3) перегляд відеозапису спілкування клієнта з поліцейським, аналіз відеозапису – 1 год. = 500 грн.; 4) підготовка та подання адміністративного позову – 3 год. = 1500 грн.; 5) контроль ходу розгляду справи дистанційними засобами та/або участь у судових засіданнях – 1 год. = 500 грн.. Разом 8 год. = 4000 грн.. 
Здійснюючи перевірку обгрунтованості доводів позивача та заперечень відповідача (апелянта) щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що представник позивача адвокат Мензак Ю.Ю. не брав участі в судових засіданнях суду першої інстанції у розглядуваній адміністративній справі і не здійснював представництва позивача Підберецького В.С. безпосередньо в суді першої інстанції. Крім цього відсутні доказові підтвердження про те, що адвокат Мензак Ю.Ю. здійснював контроль ходу розгляду справи в суді першої інстанції дистанційними засобами в період із 20.04.2021 року (дата відкриття провадження у справі) до 28.05.2021 року (дата винесення рішення суду першої інстанції). 
Тому, являється необ`єктивним акт здачі-приймання наданих послуг від 16.04.2021 року в частині послуг щодо контролю ходу розгляду справи дистанційними засобами та/або участь у судових засіданнях – 1 год. = 500 грн.. 
Відносно таких юридичних дій як: - правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта; - перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики стосовно ситуації, описаної клієнтом; - перегляд відеозапису спілкування клієнта з поліцейським, аналіз відеозапису, то такі види дій охоплюються юридичною послугою адвоката щодо підготовки та подання адміністративного позову, і у справі щодо підготовки та подання адміністративного позову про оскарження постанови поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу на суму 850 грн. не може об`єктивно становити 7 годин. 
На думку суду апеляційної інстанції, при покладенні на відповідача обов`язку по відшкодуванню витрат на правничу допомогу, слід брати до уваги суму, на яку фактично такі роботи виконано. 
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5  ст.134 КАС України). 
З врахуванням встановленого та наведених правових норм колегія суддів вважає, що співмірна і фактична вартість витрат адвоката складає підтверджений розмір у 2000 грн. в суді першої інстанції і такий розмір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Тому, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень» змінити формулюванням «у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень». 
Отже, з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення суду першої інстанції необхідні змінити, з підстав наведених вище, а у решта частині – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 
                                                                     постановив:  

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області – задоволити частково. 
Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року в адміністративній справі №297/843/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СОД №2 (м.Підгайці) відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського РУП старшого лейтенанта поліції Фецака Миколи Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – змінити, а саме, 
- в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «за ч.1 ст.121» змінити формулюванням «за ч.6 ст.121», 
- в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень» змінити формулюванням «у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень». 
У решта частині рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 травня 2021 року в адміністративній справі №297/843/21 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:                                                                      В.В. Гуляк

Судді:                                                                      О.І. Довга 

                                                                                            Н.В. Ільчишин  

         Повний текст постанови складено 13.08.2021 року