Постанова
Іменем України
 
06 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 947/21469/19-ц  
провадження № 61-9603св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ; 
третя особа - ОСОБА_3 ; 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів за договором позики та визнання права власності на квартиру. 
Позовна заява мотивована тим, що 01 березня 2018 року 
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 
40 тис. доларів США, які зобов`язався повернути до 01 червня 2019 року, 
про що написав власноручно розписку. Він був довіреною особою ОСОБА_3 при складанні ОСОБА_2 боргової розписки. При цьому вказану розписку було складено у нього дома за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_3 разом з ним 
і проживає. Саме за цих обставин позивач вважав, що ОСОБА_3 повинен виступати у справі в якості заінтересованої особи, а він 
звернутися до суду з відповідним позовом в його інтересах. Крім того, ОСОБА_3 проходить амбулаторне лікування і вихід у місто 
для нього є небезпечним. На цей час позикодавець - ОСОБА_3 
має намір придбати у нього автомобіль, у зв`язку з чим передав йому 
аванс у розмірі 3 тис. доларів США, а залишок коштів, за їх домовленістю, ОСОБА_3 зобов`язався сплатити після повернення позичальником - ОСОБА_2 боргу у розмірі 40 тис. доларів США 
за борговою розпискою. Проте, як стверджує позивач, ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернув ОСОБА_3 грошові кошти 
у розмірі 40 тис. доларів США.
Оскільки у порушення умов укладеного вище договору позики (розписки) відповідач борг у встановлений строк не повернув, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 40 тис. доларів США та визнати за останнім 
право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить 
ОСОБА_2 . 
У листопаді 2019 року у підготовчому засіданні представник 
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який є одночасно представником 
третьої особи - ОСОБА_3 , та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - надали суду заяву ОСОБА_1 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, в якій просили суд затвердити мирову угоду, укладену 
15 листопада 2019 року між ОСОБА_1 , представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у справі 
№ 947/21469/19 і закрити провадження у справі.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 
2019 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , представника 
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди відмовлено. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року 
у складі судді Петренка В. С. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, 
що у позовній заяві позивач - ОСОБА_1 зазначав про те, що він був довіреною особою ОСОБА_3 при складанні ОСОБА_2 боргової розписки, яку було складено у нього дома за адресою: 
АДРЕСА_1 , у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 . Разом з тим, ОСОБА_3 має повну цивільну дієздатність, а тому може самостійно звернутися до суду з відповідним позовом за захистом свого особистого немайнового або майнового права, чи інтересу у разі його порушення. При цьому будь-які боргові зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року - без змін. 
Погоджуючись із висновком міського суду, апеляційний суд також зазначив, що зі змісту боргової розписки від 01 березня 2018 року, складеної  ОСОБА_2 , вбачається, що між ним та позивачем відсутні будь-які боргові зобов`язання, які випливають саме із договору позики (розписки), 
а інших доказів на підтвердження факту укладання між ними договору позики (розписки) суду не надано. Таким чином, порушення прав, чи законних інтересів позивача судом не встановлено. ОСОБА_3 , який має повну цивільну дієздатність, може самостійно звернутися до суду з відповідним позовом за захистом свого права, якщо вважає, що воно порушене.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року відкрито касаційне провадження 
у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив усіх обставин справи, не врахував, що він звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв'язку 
з невиконанням  ОСОБА_3 своїх зобов'язань по сплаті йому грошових коштів. Надана ним на затвердження до суду першої інстанції мирова угода, укладена 15 листопада 2019 року між ОСОБА_3 
та ОСОБА_2 , свідчить про визнання останнім своїх зобов'язань 
за борговою розписки від 01 березня 2018 року. Проте апеляційний суд 
на ці обставини належної уваги не звернув. Крім того, розгляд справи 
в апеляційному порядку відбувся за відсутності відповідача та його належного повідомлення про час та місце розгляду справи. При цьому апеляційним судом не застосовано принцип «jura novit curia» (суд знає закони), а міг би застосувати Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з копією розписки від 01 березня 2018 року, наданої до суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 у борг 
40 тис. доларів США, які зобов'язався повернути без відсотків до 01 липня 2019 року (а. с. 8).
19 листопада 2019 року у підготовчому засіданні представник 
ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який є одночасно представником 
третьої особи - ОСОБА_3 , та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - надали суду заяву ОСОБА_1 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, в якій просили суд затвердити мирову угоду, укладену 
15 листопада 2019 року між ОСОБА_1 , представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у справі 
№ 947/21469/19 і закрити провадження у справі.
Відповідно до статті 207 ЦПК України сторони уклали мирову угоду про наступне:
«1. На виконання цієї Мирової угоди Відповідач (або будь-яка інша особа, яка офіційно діє в його інтересах) зобов`язується перерахувати на користь Зацікавленої особи грошову суму у розмірі 19 (дев`ятнадцять) тисяч доларів США протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня підписання Позивачем заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності 
у присутності нотаріуса.
2. На виконання цієї Мирової угоди Зацікавлена особа прийме ці кошти як належне, повне та остаточне задоволення позовних вимог по цивільній справі № 947/5658/19.
3. Сторони погодились, що Відповідач перераховує кошти, визначені 
у пункті 1 цієї Мирової угоди на банківські реквізити, які будуть зазначені 
у відповідній Заяві про отримання компенсації та звільнення від відповідальності, яка буде підписана зацікавленою особою особисто протягом 10 (десятих) робочих днів з дня затвердження Мирової угоди судом, та посвідчена приватним нотаріусом. Позивач і Зацікавлена особа (або його законний представник) зобов`язується передати (вручити) оригінал вищезазначеної Заяви уповноваженому представнику Відповідача негайно після її підписання.
4. Відповідач у свою чергу визнає право власності Зацікавленої особи на жилу квартиру АДРЕСА_3 , в якості належного, повного та остаточного задоволення позовних вимог або будь-яких інших претензій Позивача та Зацікавленої особи майнового характеру, що можуть виникнути у зв`язку із розглядом цивільної справи. Право власності на жилу квартиру АДРЕСА_3 , виникне у Зацікавленої особи після її державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно протягом 10 (десяти) днів після перерахування Відповідачем 19 тисяч доларів США Зацікавленій особі. Право власності на жилу квартиру 
АДРЕСА_3 , виникне 
у Зацікавленої особи ( ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) після її реєстрації у встановленому законом порядку.
5. Сторони підтверджують, що зміст Мирової угоди їм повністю зрозумілий, а врегулювання спору на вищевказаних умовах, та, відповідно закриття провадження у цивільній справі № 947/5658/19 є розумним, обґрунтованим та таким, що відповідає справжній волі та інтересам Сторін.
6. Ця Мирова угода складена у трьох примірниках (по одному для кожної Сторони та один примірник для суду) кожен з яких має рівну юридичну силу. Мирова угода складена на державній мові.
7. Умови та наслідки укладення Мирової угоди, передбачені статтями 207, 255, 256 ЦПК України, Сторонам відомі та зрозумілі».
Ухвалою Київського районного суду від 19 листопада 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, виходячи із того, що умови мирової угоди передбачають перехід права власності до третьої особи - ОСОБА_3 на квартиру 
АДРЕСА_3 , яка, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, належить ОСОБА_2 . У суду відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, відсутні докази того, що відповідач під час відчуження спірної квартири не перебуває у шлюбі, з урахуванням того, що у випадку задоволення судом заяви про затвердження мирової угоди можуть бути порушені права, свободи та інтереси інших осіб, які не залучені до участі у справі, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди.
Крім того, у підготовчому засіданні представник ОСОБА_2 - 
ОСОБА_5 - пояснив суду, що на цей час ОСОБА_2 перебуває 
під вартою, у зв`язку з чим суд не може пересвідчитися у тому, чи дійсно особисто ОСОБА_2 підписував цю мирову угоду, яка передбачає перехід права власності на квартиру від нього до третьої особи - ОСОБА_3 .
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої 
статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи 
на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання 
або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що він був довіреною особою ОСОБА_3 при складанні ОСОБА_2 боргової розписки, яку було складено 01 березня 2018 року у нього дома 
за адресою: АДРЕСА_1 , а тому він звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 .
Разом з тим, зі змісту поданої до суду ОСОБА_1 боргової розписки, складеної 01 березня 2018 року ОСОБА_2 , вбачається, що між ним та позивачем відсутні будь-які боргові зобов`язання, які випливають саме із договору позики (розписки). Інших доказів на підтвердження факту укладання між позивачем та ОСОБА_2 договору позики суду не надано.
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позовні вимоги  ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки його права невиконанням ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 01 березня 2018 року не є порушеними, він не є стороною цього договору.
Суди вірно вказали на те, що ОСОБА_3 , який має повну цивільну дієздатність, може самостійно звернутися до суду з відповідним позовом 
за захистом свого права, якщо вважає, що воно порушене. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді щодо стягнення боргу за розпискою від 01 березня 2018 року.
Посилання касаційної скарги на те, що відповідач, підписуючи мирову угоду, фактично визнав позов, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене 
не є підставою для скасування законного і справедливого судового рішення, так як суд вірно відмовив у затвердженні мирової угоди, мотивувавши свій висновок і відповідно до частини п`ятої статті 207 ЦПК України продовжив судовий розгляд. 
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із висновками суду, містять посилання на обставини, які були дослідженні та оцінені судом, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Інших доводів касаційна скарга не містить. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник