ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1317/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/2483/20 Категорія: 311020000 	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красногірське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, 

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді головного бухгалтера ТОВ «Красногірське» та 05 червня 2020 року звільнилася з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. 
Вказує, що на день її звільнення відповідач мав перед нею заборгованість по заробітній платі в сумі 1900 грн, а також заборгованість по компенсації за невикористані відпустки в сумі 28603,63 грн. Оскільки позивач в день звільнення не отримала вказану заробітну плату та компенсацію за не відбуті відпустки, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати компенсації за невикористані відпустки в сумі 28603,63 грн, середньоденний заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 96190,29 грн та заборгованість по заробітній платі в сумі 1900 грн, а всього 126693,92 грн. 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять жодного доказу щодо розміру заробітної плати позивача, наявності заборгованості по її виплаті, не виплати компенсації за невикористані відпустки та достовірності нарахованої позивачем суми такої компенсації.
Також суд вказав, що представник позивача та позивач не звертались до суду із клопотанням про витребування належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог та самі жодних доказів суду не надали.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
У апеляційній скарзі вказує, що оцінивши наведені сторонами доводи, суд послався на відсутність у матеріалах справи доказів наявності у відповідача перед позивачем будь-якої заборгованості. Водночас суд прийняв до уваги жодним чином не підтверджені пояснення представника відповідача про відсутність заборгованості.
Зазначає, що суд не прийняв до уваги, що позивачем вжито можливих заходів для отримання інформації про заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки, оскільки представником позивача надавався поштовий конверт, адресований директору ТОВ «Красногірське», який повернувся за закінченням строку зберігання. У вказаному конверті знаходився адвокатський запит з вимогою надати інформацію про заборгованість з виплати зарплати та компенсації за невикористані відпустки.
ТОВ «Красногірське» надіслало відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 – без змін.
У відзиві вказує, що у Товариства відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 , у тому числі, з виплати заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Красногірське» та 05 червня 2020 року була звільнена з посади головного бухгалтера за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), що не заперечується сторонами.
Позивач стверджує, що на час її звільнення з роботи відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористані відпустки.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для встановлення розміру заробітної плати позивача, наявності заборгованості із заробітної плати, кількості невикористаних днів щорічної відпустки в період роботи у ТОВ «Красногірське».
За клопотанням скаржниці, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційним судом було витребувано у ТОВ «Красногріське» інформацію щодо наявності заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки перед ОСОБА_1 .
До відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Красногірське» додано лист на виконання ухвали суду про витребування доказів, підписаний директором Полозовою О.І. та головним бухгалтером Гейко І.В. про те, що будь-яка заборгованість Товариства, у тому числі з виплати заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, перед ОСОБА_1 відсутня.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем із виплати заробітної плати та інших сум, що підлягали сплаті при звільненні. Отже, позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів порушення прав позивача відповідачем при звільненні 05 червня 2020 року з роботи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інтонації та були предметом розгляду судом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді