ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22787/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Карпушової О.В.,
          за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, за апеляційною скаргою Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Державний реєстратор Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 21.10.2019 № 3209/5.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані тим, що Міністерством юстиції України порушено порядок розгляду скарги ОСОБА_2 .
Апелянт в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Міністерством юстиції України здійснено перевірку дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1, за результатами якої складено довідку від 08.10.2019.
Камеральною перевіркою встановлено порушення державним реєстратором ОСОБА_1 вимог статей 10, 18, 23, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" пунктів 12,14, 25, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 №1127, пунктів 4, 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2011 № 1141, оскільки державна реєстрація права власності проведена за наявності підстав для зупинення розгляду заяви, а також рішення за результатами розгляду заяви прийнято без пошуку заяв у базі даних Державного реєстру прав (не встановлено черговості розгляду справ).
Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990, відповідачем винесено наказ від 21.10.2019 №3209/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно", яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.
Вважаючи зазначений наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 42988457, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 1643202632224 та внесено запис про право власності № 27902899 за ОСОБА_3 за відсутності копії державного акта, що є додатком до договору купівлі-продажу, а отже державна реєстрація проведена з порушенням вимог чинного законодавства, що свідчить про правомірність дій відповідача в межах спірних правовідносин.
Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.
Положеннями статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав.
Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
Рішення, передбачені пунктами 3 - 5 частини другої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаних законодавчих положень Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №990),    визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державна реєстрація).
Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України "Про звернення громадян", і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах. У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами (пункт 2 Порядку №990).
Згідно з пунктом 4 Порядку №990, моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.
За результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг. У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації. У разі виявлення за результатами моніторингу реєстраційних дій фактів неподання юридичною особою державному реєстратору визначеної Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" інформації про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи посадова особа Мін`юсту в обов`язковому порядку зазначає про такі факти в акті моніторингу реєстраційних дій та складає відповідно до законодавства протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною шостою статті 166-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 5 Порядку №990).
Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті (пункт 6 Порядку №990).
Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації (пункту 7 Порядку №990).
Відповідно до пункту 8 Порядку №990, під час проведення камеральної перевірки комісія має право: 1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів; 2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах; 3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень.
Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії (пункт 9 Порядку №990).
За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (пункт 10 Порядку №990).
Копії рішення, прийнятого за результатами проведеної камеральної перевірки, засвідчені в установленому законодавством порядку, надсилаються скаржнику (в разі розгляду скарги), державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації протягом трьох робочих днів з дня його прийняття (пункт 12 Порядку №990).
Так, в межах даної справи перевіркою встановлено, що 11.09.2018 до державного реєстратора ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 із заявою про державну реєстрацію права власності щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:03:001:0093 загальною площею 0,1054 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованою у базі даних заяв Державного реєстру прав за №30053565.
До заяви додано електронну копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.10.2009 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Фатхутдіновим С.В. за реєстровим № 420.
За результатом розгляду вказаної заяви №30053565, державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 13.09.2018 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за № 42988457, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 1643202632224 та внесено запис про право власності № 27902899 за ОСОБА_3
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 8 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, в редакції від 02.07.2009, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою  цієї статті.
Частиною 6 статті 126 Земельного кодексу України зазначено, що при набутті права  власності  на  земельну  ділянку на підставі  документів,  визначених частиною  другою цієї статті, державний  акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на  земельну  ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. 
На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із  зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. 
Орган, який  здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень,  робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного  та посвідченого  в  порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів  з дня  подання  до  цього  органу  зазначеного документа. Забороняється  вимагати  для  здійснення відмітки та державної  реєстрації  прав  на  нерухоме майно  та  їх  обмежень документи, не передбачені цією статтею. 
У разі зміни співвласника  або набуття права спільної власності  на земельну  ділянку орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень,  також вносить зміни до державного акта на  право  власності на  землю  щодо співвласників земельної ділянки.
Отже, законодавством передбачалось, що державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на  земельну  ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.
Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42988457, на підставі якого у Державному реєстрі прав відкрито розділ № 1643202632224 та внесено запис про право власності № 27902899 за ОСОБА_3 за відсутності копії державного акта, який є додатком до договору купівлі-продажу, що свідчить про порушення порядку проведення державної реєстрації речових прав.
Таким чином, наказ відповідача від 21.10.2019 № 3209/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно", яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці прийнято відповідачем правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням мінімальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Щодо посилань позивача про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 та на те, що суд першої інстанції вийшов за межі доводів позивача, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
При цьому, відповідно до підпункту 8 пункту 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема закінчився встановлений законом строк подачі скарги.
Отже, недотримання особою, яка подає скаргу, передбачених законом вимог щодо строків подання такої, виключає можливість розгляду скарги та є безумовною підставою для відмови у її задоволенні.
Так, у липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до ГТУЮ у Київській області зі скаргою на неправомірні дії державного реєстратора ОСОБА_1 просила вжити заходів для направлення до Міністерства юстиції України подання про проведення камеральної перевірки його діяльності.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про звернення громадян", скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.
З огляду на зазначене, у відповідача були відсутні правові підстави для залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду, оскільки така подана в межах строку, встановленого чинним законодавством. 
Оцінюючи твердження апелянта щодо порушення Міністерством юстиції України порядку та процедури розгляду скарги ОСОБА_2 та проведення перевірки, колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким чином порушення, які ним вказані могли вплинути на результат розгляду скарги та прийняття відповідного рішення.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не було доведено наявність істотних порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. 
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2  про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко

                                                                                                    О. В. Карпушова

Повний текст виготовлено 12.08.2021.