УХВАЛА

12 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/1404/21
адміністративне провадження № К/9901/28106/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,
перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркочевої Н.В. на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №420/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
02 серпня 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 30.07.2021).
До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про:
-          визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної   служби України №09-21 від 13.01.2021 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
-          зобов`язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська 9, код ЄДРПОУ 37508470) про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України №09-21 від 13.01.2021 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовлено.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судом першої інстанції справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж статті обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Предметом розгляду даної справи є правомірність рішення Державної міграційної   служби України №09-21 від 13.01.2021 року про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що небажання особи, яка звертається за наданням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване об`єктивними обставинами, які стали причинами побоювання повернутися до такої країни. Судом встановлено, що ОСОБА_1 побоюється повернення до Афганістану у зв`язку з соціально-політичною ситуацією по всій території Афганістану. Зокрема, позивачем зазначалося про постійні вибухи та теракти, крадіжки у районі проживання та небезпечну ситуацію у нічний час. Однак, суди зазначили, що загальна нестабільна соціально-політична ситуація у країні громадянської належності без детальної конкретизації, не є автоматичною підставою для визнання осіб, які звернулись із відповідними заявами біженцями або особами, які потребують додаткового захисту. Стосовно випадку нападу на брата позивача та його батька невідомими особами, суди зазначили, що жодних доказів, які підтверджували б факт нападу та завдання тілесних ушкоджень родичам позивача матеріали справи не містять, позивачем, а ні до органу ДМС, а ні до суду - не надано. Крім того, з протоколів співбесід з ОСОБА_1 вбачається, що вказаний напад мав характер пограбування (оскільки були викрадені гроші та мобільні телефони), не створював загрози життю або здоров`ю брата позивача та не має відношення до погроз, побоювань або переслідування у контексті міжнародного захисту. Суди звернули увагу, що під час проведення співбесід з посадовими особами Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_2 підставою неможливості повернення до Батьківщини належність її до певної соціальної групи - не вказувала. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що позивач під час перебування у країні походження зазнавав чи буде зазнавати будь-які переслідування за ознаками расової належності, віросповідання, національності, громадянства чи підданства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Крім того, аналізом наданої позивачем інформації, разом з інформацією по країні походження, не підтверджується наявність умов, які можуть бути розглянуті у контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної та не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі у країні громадянського походження.
Отже, виходячи з предмету спору та статусу позивача, який є іноземцем і перебуває на території України, спір, що виник між сторонами віднесено до справ незначної складності, рішення у яких не підлягають касаційному оскарженню.
Оскаржуючи судове рішення, прийняте у справі незначної складності, скаржник вказав про порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
Проте, скаржник не вказав про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Таким чином, скаржник у касаційній скарзі не довів підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Маркочевої Н.В. на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі №420/1404/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	Н.А. Данилевич О.В. Кашпур  Н.В. Шевцова