ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/12241/20                                        Головуючий суддя І інстанції Садовський К. С.
Провадження № 33/818/620/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря Вакула Н.С., представника митниці – Тупікової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Казачука І.В.  на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року стосовно  ОСОБА_1 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 000 грн. 
Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що 19.09.2018 гр. України ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС транспортний засіб особистого користування “SEAT ALHAMBRA”, VIN: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (країна реєстрації–Республіка Польща) з метою транзиту. Згідно з вимогами статті 95 Митного кодексу України термін вивезення вищевказаного транспортного засобу до 29.09.2018 року включно.
Згідно з вимогами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень встановлено 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу – 5 діб). Проте, у визначений строк до 29.09.2018 року вказаний транспортний засіб не був вивезений за межі митної території України.
У визначений термін громадянин України ОСОБА_1 до Харківської митниці ДФС не з`явився, документів, що підтверджують факт вивезення транспортного засобу, аварії або настання дії обставин непереборної сили, не надав; вищевказаний автомобіль у встановлений статтею 95 Митного кодексу України не вивезено.
Таким чином, в діях гр-на ОСОБА_1 було виявлено ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, а саме перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу особистого користування більше, ніж на тридцять діб.

Не погодившись з цим рішенням захисник КазачукІ.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити в частині накладення стягнення та застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, тобто в межах санкції, за якою кваліфіковано його дії. постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 481 МК України. 
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 своєї вини не заперечував та цей факт повністю доведений відомостями, які містяться в матеріалах справи. Посилається на скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 та вказує, що транспортний засіб знаходиться у м. Мелітополі Запорізької області та активіно експлуатується і в будь-який час може бути виявлений працівниками поліції, затриманий та доставлений до Держмитслужби або виконавчої служби.
Крім того, захисник просив поновити пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ані ОСОБА_2 , ані захисник участі не приймали, повний текст судової постанови взагалі не отримували, а ознайомились зі змістом оскаржуваної постанови з Єдиного реєстру судових рішень. Поряд з цим, захисник вказує, що апеляційна скарга у строк, передбачений ст. 294 КУпАП, була направлена до Харківського апеляційного суду, однак була повернута Харківським апеляційним судом, як така що подана з порушенням вимог КУпАП. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя шляхом реалізації права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Казачука І.В., який дії в інтересах ОСОБА_1 .

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 , а також захисник Казачук І.В. не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
       30 червня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Казачука І.В., в якому він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі, а також без участі ОСОБА_1 .
Поряд з цим, аналогічні вимоги містяться в поданій захисником Казачуком І.В. апеляційній скарзі.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник митниці Тупікова О.О. не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Казачука І.В. без його участі та без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника митниці, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала її законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду щодо встановлення в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині не перевіряє оскаржувану постанову.
Що стосується накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до заповненої ОСОБА_1 митної декларації (арк. 13-14), останній ввіз транспортний засіб у режимі транзиту із Російської Федерації до Російської Федерації, про що зазначив власноручно. Також ОСОБА_1 особисто зазначив, що він ознайомлений зі змістом ст.ст. 90-95, 381, 470, 483, 485 МК України, а також зобов`язувався вивезти автомобіль у строк, встановлений законом. Зазначив, що цей транспортний засіб його особистого користування.
Поряд з цим, відповідно до відповіді в.о. начальника Чорноморської митниці Щуцького О. (арк. 56) на запит в.о. заступника начальника Слобожанської митниці Нікулеску М. (арк. 51-52), співробітниками митниці з метою розшуку і опитування ОСОБА_1 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою було опитано громадянку ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1 ). Від надання письмових пояснень відповілась. З її слів автомобіль «СИАТ» ОСОБА_1 перепродав у Запорізьку область (кому конкретно не знає). На даний час її син ОСОБА_1 знаходиться на заробітках у Чеській Республіці. Зв`язок з ним відсутній.
Представник митниці в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що немає підстав для застосування виду стягнення - конфіскації транспортного засобу, оскільки автомобіль вже проданий невідомій особі, що підтверджується матеріалами справи та на теперішній час не перебуває ані у власності, ані у користуванні ОСОБА_1 . 
Доводи ОСОБА_1 щодо зміни виду стягнення об`єктивно свідчать про обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності, оскільки він усвідомлює те що в його власності цей автомобіль не перебуває і виконати такий вид стягнення, як конфіскація транспортного засобу, є об`єктивно неможливою.
Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, за протоколом стосовно ОСОБА_1 транспортний засіб не вилучався, відомостей щодо його теперішнього місцезнаходження матеріали справи не містять та сам апелянт і ОСОБА_1 не пояснили де саме він перебуває та у чиєї власності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення саме у виді штрафу.
Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу накладеного на ОСОБА_1 виходячи з наступного. 
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до матеріалів справи, строк вивезення ОСОБА_1 автомобіля з митної території України закінчився 29.09.2018 року. Автомобіль до цього часу ОСОБА_1 з митної території України не вивіз, тобто суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правопорушення ОСОБА_1 скоїв станом на 30.09.2018 року, оскільки це перший день строку, коли він вже повинен був вчинити дії щодо вивезення автомобіля за межі митної території України.
Станом на 30.09.2018 року діяла ст. 470 МК України у редакції закону № 2464-VІІI від 04 липня 2018 року, відповідно до якої ця стаття мала три частини. Згідно частини третьої цієї статті, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Станом на 09.10.2018 року – ОСОБА_1 свій обов`язок щодо вивезення автомобіля за межі митної території України не вчиняв.
Відповідно до частини 2 статті 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
08 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2612-VIII «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», яким статтю 470 МК України було змінено та доповнено, в тому числі, частиною шостою такого змісту:
«Перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.».
Закон № 2612-VIII набрав чинності 22 серпня 2019 року.
Таким чином, з 22 серпня 2019 року передбачена інша адміністративна відповідальність за ті ж самі дії, що скоїв ОСОБА_1 з 29.09.2018 року до 09.10.2018 року.
Разом з цим, санкція частини 3 статті 470 МК України, на час скоєнні ОСОБА_1 правопорушення, передбачала адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є значно меншою ніж передбачено ч.6 статтею 470 МК України на час винесення судової постанови стосовно ОСОБА_1 . 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне, враховуючи вимоги ч.1 ст. 8 та п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, змінити постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 року стосовно  ОСОБА_1  в частині накладеного розміру адміністративного стягнення зменшивши його до  розміру штрафу, передбаченого санкцією частини 3 статті 470 МК України, яка діяла на час скоєння ОСОБА_1 правопорушення, що пом`якшує його відповідальність за розміром штрафу, та буде відповідати меті адміністративної відповідальності, оскільки є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, внаслідок застосування закону що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Казачука І.В. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Казачука І.В. задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.470 МК України, змінити в частині розміру накладеного адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, зменшивши його до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, в редакції ЗУ № 2464-VIІІ  від 04 липня 2018 року.
В іншій частині постанову залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

               
       Суддя                                                        С.К. Шабельніков