П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11706/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
                                                                                                  Дата і місце ухвалення 10.02.2021р., м. Одеса

         П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :   Бойка А.В.,
                                    суддів:  Федусика А.Г.,
                                                   Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа: ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій щодо неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року,

В С Т А Н О В И В:
02.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду адвокатського запиту позивача від 15.10.2020 року та зобов`язання відповідача надати відомості з Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінального провадження №12013170330000966 від 27.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 ККУ, у межах всієї інформації внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно з Главою I, Главою II Наказу Генерального прокурора «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення» №298 від 30.06.2020 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду адвокатського запиту ОСОБА_1 від 15.10.2020 року.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 року щодо надання відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року.
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 420,40 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора  подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт зазначив, що судом першої інстанції при вирішенні справи враховано позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.04.2020 року у справі № 826/7244/18 та дійшов висновку, що інформація, яку просив надати позивач є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач як адвокат може виключно в порядку, визначеному КПК України. При цьому, апелянт посилався на те, що судом не враховано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013170330000966 закінчено, обвинувальний акт направлено до Комінтернівського районного суду міста Одеси.
За таких умов КПК України передбачає спеціальні норми, які регулюють порядок доступу та витребування документів.
Пунктом 6 глави 4 розділу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298, Офіс Генерального прокурора, як Держателя, уповноважено надавати відомості з Реєстру виключно з додержанням вимог КПК України та Закону України «Про захист персональних даних».
Апелянт зазначає, що з цих підстав Офісом Генерального прокурора було відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації та повідомлено адвоката Дубровську Г.В. про те, що вона може реалізувати своє право на її отримання у кримінальному провадженні в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.
Визнання допустимості повідомлення цих відомостей поза кримінально-процесуальним порядком створило б передумови для отримання інформації, що стосується кримінального провадження, без необхідності дотримання положень КПК України.
Апелянт вважає, що оскільки запитувана в адвокатському запиті інформація створюється  в результаті розслідування кримінального провадження, то відповідні спірні правовідносини, що виникли, є кримінально-процесуальними, а Офіс Генерального прокурора, як суб`єкт владних повноважень, у правовідносинах з адвокатом Дубровською Г.В. не здійснював владно-управлінські функції.
Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості відмови позивачу у наданні запитуваної нею в адвокатському запиті інформації в частині відомостей, які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню № 12013170330000966 від 27.04.2013 року.
На думку апелянта, з огляду на те, що адвокатські запити, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не можуть стосуватись надання роз`яснень положення законодавства, Офісом Генерального прокурора у відповіді на вказаний адвокатський запит було надано повну та чітку інформацію, що уповноваженою особою, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру є Офіс Генерального прокурора, який і надає запитувані відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України.
В апеляційній скарзі апелянт також зазначив, що на його думку, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог.
З огляду на все вище викладене Офіс Генерального прокурора просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 року та закрити провадження у справі.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно свідоцтва № НОМЕР_1 виданого 24.12.2013 року на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області №17 від 22.12.1995 року має право на заняття адвокатською діяльністю.
Як вбачається з витягу з угоди на представництво інтересів у кримінальній справі №42 від 13.05.2014 року, адвокатом Дубровською Г.В. укладена угода з ОСОБА_2 характеру здійснення захисту за кримінальним провадженням в суді Комінтернівського району з відповідним об`ємом повноважень адвоката та обмежень.
15.10.2020 року позивачем, як адвокатом, на адресу Офісу Генерального прокурора України направлено адвокатський запит (в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), в якому адвокат просила надати відомості з ЄРДР про рух кримінального провадження №12013170330000966 від 27.04.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 27.04.2013 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів.
Крім того, у поданому запиті позивач просила надати відомості про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату)».
Листом від 26.10.2020 року Офіс Генерального прокурора України повідомив позивача про те, що згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюються в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Також зазначено, що Офіс Генерального прокурора, як Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України (Глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин. Враховуючи викладене, надання Офісом Генерального прокурора запитуваних відомостей на даний час не видається можливим.
Не погоджуючись з вказаною відповіддю, позивач оскаржила протиправну, на її думку, бездіяльність відповідача  щодо неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що Офіс Генерального прокурора не надав повної та чіткої інформації та/або відповіді на запит позивача в частині щодо відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року. 
В іншій частині позовних вимог суд відмовив, посилаючись на те, що інша частина запитуваної інформації, яку просила надати позивач, є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач як адвокат може виключно в порядку, визначеному  КПК України.
З метою ефективного захисту прав позивача суд вирішив зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача з урахуванням висновків суду, стосовно відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Пункти 1-3 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою визначають переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У розумінні положень пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належать справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що прокуратура становить єдину систему державних органів, які від імені України в порядку, передбаченому Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), здійснюють встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Правову природу і завдання зазначеного органу визначено у статті 1 цього Закону.
Однією із засад діяльності прокуратури згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону 1697-VII є прозорість, що включає надання на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.
Згідно п.п. 8-10 розділу I Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 року, реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Держателем Реєстру є Генеральна прокуратура України (ч.4 розділу I Положення).
Користувачами Реєстру є: керівники прокуратур та органів досудового розслідування; прокурори; слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та Державного бюро розслідувань, детективи Національного бюро; інші уповноважені особи органів прокуратури та досудового розслідування, які виконують функції з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (оперативних, оперативно-облікових, дактилоскопічних тощо) відповідно до чинного законодавства.
Згідно пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що наведеним критеріям відповідають відомості про можливу протиправну діяльність особи, одержані органом досудового слідства у порядку реалізації своєї правоохоронної функції, задокументовані і внесені до ЄРДР.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Офіс Генерального прокурора як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником такої інформації. В свою чергу, пов`язані з розглядом відповідного запиту дії або бездіяльність відповідача випливають зі здійснення публічно-владної управлінської функції, а тому є публічно-правовими та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 826/7244/18.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із запитом до Офісу Генерального прокурора, Дубровська Г.В. просила надати відомості з ЄРДР про рух кримінального провадження №12013170330000966 від 27.04.2013 р. за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації за період з 27.04.2013 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів.
Відповідно до частини першої  статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.
Згідно із частиною сьомою цієї статті обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Частиною першою  статті 8 Закону № 2939-VI  визначено, що таємною інформацією є інформація, доступ до якої обмежується  відповідно до частини другої  статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України  встановлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
З огляду на зазначені норми чинного законодавства, суд першої інстанції вірно зазначив, що інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.
В свою чергу,  КПК України  регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході не лише досудового розслідування, а й судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження, до яких належить, зокрема, адвокат, до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року в частині надання відомостей в Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінального провадження № 12313170330000966 від 27.04.2013 року стосовно ОСОБА_2 , інтереси якої як адвокат представляє позивач, а також в частині зобов`язання відповідача надати відповідні відомості задоволенню не підлягають.
В свою чергу, в ході розгляду справи, надаючи оцінку позовній вимозі ОСОБА_1 стосовно визнання протиправної бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року, суд першої інстанції встановив факт неналежного розгляду відповідачем вказаного запиту.
Так, судом встановлено, що Офіс Генерального прокурора не надав повної та чіткої інформації та/або відповіді на запит позивача в частині щодо відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року. 
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, необхідним є зобов`язання відповідача повторно розглянути вказаний запит з урахуванням висновків суду, стосовно відомостей які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року.
В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції неправомірно вийшов за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає такі твердження апелянта безпідставними.
Як вже зазначалось вище, пред`являючи позов, ОСОБА_1 однією з вимог просила визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року. В рамках вказаної позовної вимоги, судом першої інстанції була надана правова оцінка листу Офісу Генерального прокурора від 26.10.2020 року не лише в частині надання відповіді на адвокатський запит щодо представлення відомостей з ЄРДР по кримінальному провадженню, а й в частині надання відповіді на вимогу представити інформацію про уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на вказану вимогу адвокатського запиту відповідач належної відповіді не надав, а лише вказав  загальні відомості, зокрема те, що Офіс Генерального прокурора, як Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України (Глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин.
Посилання відповідача як на підставу для відмови в наданні позивачу запитуваної нею інформації щодо уповноваженої особи на КПК України також є безпідставним, з огляду на те, що в цьому нормативно-правовому акті не міститься регулювання цього питання, 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Офіс Генерального прокурора необґрунтовано відмовив позивачу в наданні запитуваної нею в адвокатському запиті інформації в частині відомостей, які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, необхідним є зобов`язання Офісу Генерального прокурора повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 15.10.2020 року щодо надання відомостей, які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню №12013170330000966 від 27.04.2013 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно положень КАС України,  суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У постанові Верховного Суду 25 березня 2020 року у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.
Правила адміністративного судочинства допускають випадок, коли суд може вийти за межі вимог адміністративного позову, зокрема, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно обраним для повного захисту прав, свобод та інтересів. Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача.
Задоволення судом лише позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків та не відновило порушене право позивача.
Наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт неналежного розгляду адвокатського запиту від 15.10.2020 року в частині, обґрунтовано обрав такий спосіб захисту прав позивача, як зобов`язання відповідача повторно розглянути вказаний вище адвокатський запит саме в частині надання відомостей, які стосуються уповноваженої особи, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру по кримінальному провадженню № 12013170330000966 від 27.04.2013 року.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Підстави для розподілу судових втрат згідно ст. 139 КАС України відсутні. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.В. Єщенко