Номер провадження: 22-ц/813/2060/21 
Номер справи місцевого суду: 522/2652/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17» червня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2020 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, - 

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом, по якому просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі - 10131 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття; судові витрати на правову допомогу та судовий збір покласти на відповідача (а.с 1-32).
22 липня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеса (головуючий-суддя Абухіна Р.Д.) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі задоволено частково. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 1300 грн. щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду 17.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн (а.с 143-145).
27 липня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, по якій просила стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. та надала докази підтвердження даних витрат (а.с 150-156).
06 серпня 2020 року додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Абухіна Р.Д.) в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відмовлено (а.с 161-162).
21 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштової кореспонденції направила до Приморського районного суду м. Одеси апеляційну скаргу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2020 року та на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2020 року. На думку апелянта, вказане рішення не є таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Апелянт пояснює, що визначення судом першої інстанції аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн щомісячно у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону та не узгоджуються з визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Крім того, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, суд не обмежується розміром заробітку платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Тому вважає, що відповідач ввів суд в оману, а суд не перевірив його майновий стан, не дав оцінку та не перевірив його доводи, викладені у його відзиві на позовну заяву. Крім того, перешкоджав отриманню доказів по справі, не бажав добровільно надати суду інформацію, щодо дійсних отриманих доходів та місця роботи моряком. Також апелянт не погоджується з додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси та зазначає, що витрати на правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2020 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2020 року, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини 10131 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.02.2020 року до досягнення повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою правової допомоги в розмірі 7000 грн. Апеляційну скаргу розглядати за участю апелянта (а.с. 169-174).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
20 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що наявне у нього рухоме та нерухоме майно було придбане у 2016 та 2017 роках, коли була змога працювати моряком до 2019 року та фінансово допомагати позивачці, надаючи фінансові кошти на утримання неповнолітньої дитини. Однак з кінця 2019 року, він не працює моряком та взагалі є безробітним. Також відповідач звертає увагу на те, що перераховував грошові кошти на утримання неповнолітньої дитини до моменту подачі позову, а також під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стосовно витрат на правову допомогу відповідач вказав на те, що до моменту завершення судових дебатів та розгляду справи по суті апелянт не надала доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та не зробила заяву про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи у строки, передбачені ЦПК України. на підставі викладеного відповідач просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Приморського районного суду від 22.07.2020 року та додаткове рішення Приморського суду м. Одеси від 06.08.2020 року залишити без змін (а.с. 188-191). 
В судовому засіданні 17 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу задовольнити, позивач позицію свого представника підтримала, а представник відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу просив відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відповідно до наданого ним відзиву на позовну заяву, моряком наразі не працює, а тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1300 грн. щомісячно (а.с. 143-145).
Приймаючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача до закінчення судових дебатів у справі не зробила заяву про відшкодування витрат пов`язаних із розглядом справи. З огляду на це, суд першої інстанції вважав заяву про ухвалення додаткового рішення стосовно стягнення витрат на правову допомогу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає (а.с. 161-162).
Апеляційний суд не погоджуючись з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції міста Одеси, про що зроблений актовий запис №252 та видано відповідне свідоцтво.
Під час перебування у шлюбі в позивача та відповідача народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).
Як вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2012 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 14-15).
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач разом із неповнолітньої дитиною проживають окремо від відповідача, дитина знаходиться на утриманні матері.
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 67).
Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві приватної власності володіє квартирою, загальною площею 73,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat, 2000 року (а.с. 22).
Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина ОСОБА_3 відвідує модельну школу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Договору про надання послуг підготовки для професії моделі (а.с. 81-84). 
Позивачка під час розгляду справи у суді першої інстанції і в подальшому при поданні апеляційної скарги наголошувала на тому, що її донька ОСОБА_3 потребує постійного догляду та уваги лікарів за станом здоров`я, що підтверджується наданими медичними довідками (а.с. 74-80).
Відповідно до наданих ОСОБА_2 чеків він періодично перераховував ОСОБА_1 на утримання їхньої неповнолітньої доньки грошові кошти в наступних розмірах:
04.02.2020 року - 2300 грн (а.с. 64);
10.03.2020 року - 1500 грн (а.с. 65);
19.05.2020 року - 1300 грн (а.с. 66);
16.06.2020 року - 1300 грн (а.с. 86);
06.08.2020 року - 1300 (а.с. 166).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з документів, наданих Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, ОСОБА_8 у 2011 році закінчив Державний вищий навчальний заклад «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олександра Соляника» за спеціальністю «Судноволодіння на морських шляхах», має звання штурмана, може працювати на посаді вахтового помічника капітана суден валовою місткістю 500 і більше, а також загальним оператором Глобальної морської системи зв`язку під час лиха і для забезпечення безпеки (а.с. 101-133). 
Відповідно до Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України № 567 від 07.08.2013 року особам, які претендують на присвоєння звання штурмана та отримання права на зайняття посади вахтового помічника капітана морських суден валовою місткістю 500 одиниць і більше відповідно до Правила II/1 Конвенції ПДНВ та національних вимог необхідно:
мати схвалену морську вищу освіту з освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче молодшого спеціаліста за спеціальністю «Судноводіння» і відповідати стандарту компетентності, визначеному в розділі А-II/1 Кодексу ПДНВ, та національним вимогам;
мати документально підтверджений стаж роботи на судні на морських суднах у складі палубної команди не менше дванадцяти місяців як частини схваленої програми підготовки на судні, що відповідає вимогам розділу А-II/1 Кодексу ПДНВ та документально підтверджена у відповідній книзі реєстрації підготовки (Training Record Book) (в іншому випадку стаж роботи на судні на морських суднах повинен становити не менше тридцяти шести місяців), з виконанням протягом зазначеного стажу роботи на судні обов`язків з несення вахти на ходовому містку під наглядом капітана або вахтового помічника капітана не менш як шість місяців на морських самохідних суднах валовою місткістю 500 одиниць та більше;
мати чинні свідоцтва про відповідну схвалену обов`язкову підготовку;
відповідати стандартам компетентності, визначеним у пункті 2 розділу A-VI/1, пунктах 1-4 розділу A-VI/2, пунктах 1-4 розділу A-VI/3 та у пунктах 1-3 розділу A-VI/4 Кодексу ПДНВ;
мати диплом оператора ГМЗЛБ (обмежений або загальний);
підтвердити кваліфікацію в ДКК відповідно до стандартів компетентності, визначених в розділі А-II/1 Кодексу ПДНВ, шляхом проходження комп`ютерного тестування за допомогою програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи.
З огляду на вище зазначене, апеляційний суд доходить до висновку, що професія відповідача свідчить про його високий кваліфікаційний рівень як моряка, відповідну фізичну та розумову підготовку, а також чималий досвід роботи на морських суднах, що в свою чергу вказує на відсутність перешкод для відповідача в подальшому працевлаштуватися на морських суднах на відповідних для нього посадах та отримувати відповідну заробітну плату. 
А тому, враховуючи працездатний вік відповідача, стан його здоров`я, наявність у нього нерухомого та рухомого майна, а також освітньо-професійну кваліфікацію, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 у розмірі 5400 гривень.
Апеляційний суд також зазначає, що наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей не звільняє його від обов`язку по утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також апеляційний суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, з огляду на наявні в матеріалах справи відомості про стан здоров`я дитини.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у цивільній справі №320/383/19 Верховний Суд зазначив, що дане положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, наприклад, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідча про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір таких також має бути документально підтверджений.
Стосовно витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивача зазначала, що витрати за даним позовом складаються зі сплати гонорару за надання професійної правової допомоги у розмірі орієнтовно 7000 грн, акт про надання якої буде наданий додатково (а.с. 3).
В подальшому у відповіді на відзив представник позивача вказала, що орієнтовний розмір гонорару за надання професійної правової допомоги може бути збільшено в результаті проведеної роботи (а.с. 73).
Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2020 року представник позивача з вернулася до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, до якої надала копію договору про надання правової допомоги №05/02 від 13.02.2020 року, копію додаткової угоди №1 до договору №05/02 від 13.02.2020 року, копію рахунку на сплату гонорару, копію квитанції про сплату послуг з надання правової допомоги, копію акту наданого обсягу правової допомоги (а.с. 150-156).
Враховуючи, що рішення Приморського районного суду м. Одеси винесено 22 липня 2020 року, а також те, що представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі сторона було зроблено відповідну заяву, то апеляційний суд доходить до висновку, що представником апелянта не пропущено строк на подання такої заяви, дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому висновки суду першої інстанції викладені в додатковому рішенні про відсутність заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, є помилковими.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Враховуючи, що представником позивача надано достатні та належні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а також те, що позов задоволено частково, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки суд першої інстанції, зробивши правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, не врахував усіх обставин, передбачених статтею 182 СК України, які мають значення для справи, то рішення суду необхідно змінити в частині розміру стягнутих аліментів, а додаткове рішення, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2020 року в частині розміру стягнення аліментів - змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5400 грн щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2020 року - скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови буде складений протягом десяти днів.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 05 липня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

17.06.2021 року                                                                 м. Одеса