П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1238/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, прийняте у складі суду судді Устинова І.А. в місті Миколаїв по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.01.2021 № 27/03.04-п; зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до   Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п про відмову в проведенні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25 січня 2021 року № 7/1- 141/21;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 25 січня 2021 року №7/1-141/21, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона як суддя у відставці перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує   щомісячне довічне грошове утримання   як суддя у відставці, яке призначене ОСОБА_1 відповідачем відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року. Звернувшись до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання   в зв`язку з підвищенням складових суддівської винагороди, позивач отримала рішення про відмову в такому перерахунку. Така відмова відповідача обґрунтована тим, що Вищою радою правосуддя рішення про  звільнення ОСОБА_1 у відставку не приймалось, звільнена остання з посади на підставі ст. 113 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII, а тому на думку відповідача, позивач не має права на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, відповідач своїм рішенням перевів позивача на пенсію по інвалідності з 19.02.2018р., про що позивач в заяві від 26.01.2021р. не просила. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, рішення безпідставним, тому звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п про відмову в проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про розмір суддівської винагороди від 25 січня 2021 року № 7/1- 141/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 25 січня 2021 року №7/1-141/21, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті не провів аналіз підстав звільнення позивача з посади судді, натомість, рішення мотивує тим, що ОСОБА_1 має необхідний стаж роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, хоча це не було підставою для прийняття рішення від 26.01.2021 № 27/03.04-п. Апелянт вказує, що нормами чинного законодавства чітко визначено вичерпний перелік підстав звільнення судді з посади, при цьому підстави «неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я» та «подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням» виокремлюються та не є тотожними. Апелянт зазначає, що Вищою радою правосуддя не приймалось рішення про звільнення позивача у відставку, про що свідчить лист від 01.03.2021 № 6657/0/9-21, тому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у позивача відсутнє. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що позивач взагалі не має права на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому суд хибно дійшов висновку, що у ОСОБА_1 наявне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 25.01.2021 № 7/1-141/21.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на посаді судді та на інших роботах, що дають право на звільнення у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я. Загальний стаж позивача на посаді судді складає 16 років 1 місяць   днів, інший стаж роботи – 19 років 2 місяці 28 днів.
В період з   лютого 2002 року по 2018 рік ОСОБА_1 працювала на посаді судді Заводського районного суду м. Миколаєва, про що свідчать записи в трудовій книжці позивача.
20.11.2017 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Пенсію по інвалідності позивачу призначено з 24.10.2017р.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.02.2018р. № 281/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва   у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я (а.с.10).
Згідно із заявою від 19.02.2018р. ОСОБА_1 призначено з 19.02.2018 року щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі – Закон №1402-VIII).
26.01.2021 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2021 № 7/1-141/21, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївської області, в якій зазначено розмір суддівської винагороди, визначений згідно з пунктом 24 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402-VIII, а саме суддівську винагороду вказано в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2021 з урахуванням регіонального коефіцієнта 1,1.
Відповідач рішенням від 26.01.2021р. за № 27/03.04-п відмовив позивачу в призначенні щомісячного грошового утримання та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 25.01.2021 № 7/1-141/21 та вирішив своїм рішенням поновити ОСОБА_1 з 19.02.2018 року виплату пенсії по інвалідності, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 має достатній стаж для призначення щомісячного довічного грошового утримання як суддя у відставці, при цьому з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 на ОСОБА_1 розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці. За висновками суду першої інстанції, позивачем всі вимоги Порядку №3-1 були виконані, заява з довідкою про суддівську винагороду надана, але незважаючи на це, відповідач відмовив їй у здійсненні перерахунку.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
У межах даної справи спірним є питання наявності підстав для припинення виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного з 19.02.2018 року, а також наявності підстав для відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 25.01.2021 № 7/1-141/21.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Конституційний Суд України у своєму Рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Таким чином, однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Питання призначення, перерахунку та припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України врегульовано Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року  № 3-1 (далі – Порядок №3-1).
Положеннями розділу І Порядку №3-1 врегульовано питання звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання. Так, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи. Щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення за його призначенням. Днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, заяви та документів, перелік яких наведено в розділі IIІ Порядку №3-1.
Згідно вимог пункту 3 розділу ІV Порядку №3-1, якими передбачено порядок приймання, оформлення і розгляд документів органами, що призначають щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.
Водночас, питання припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання врегульоване пунктом 2 розділу V Порядку №3-1, в якому вказано, що виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З системного тлумачення вищезазначених норм права колегією суддів вбачається, що «відмова у призначенні щомісячного довічного утримання» та «припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання» є різними правовими категоріями та помилково ототожнюються відповідачем. 
Так, питання наявності або відсутності підстав для призначення щомісячного довічного утримання, зокрема і наявності у особи статусу судді у відставці, вирішуються пенсійним органом на підставі заяви про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів. 
Як вбачається з матеріалів справи та сторонами по справі не заперечується, згідно із заявою від 19.02.2018р. ОСОБА_1 призначено з 19.02.2018 року щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.
Необхідно також зазначити, що після прийняття рішення про призначення щомісячного довічного утримання, єдиним правомірним способом перегляду такого рішення є припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень пункту 2 розділу V Порядку №3-1. Водночас, чинним законодавством не передбачено повторний розгляд заяви позивача про призначення щомісячного довічного утримання та відмова у призначенні такого утримання, при тому що рішенням пенсійного органу щомісячне довічне утримання вже було призначене та виплачувалось з 19.02.2018 року, тобто майже три роки.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477- ІV від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).
У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.
Щодо наявності правових підстав для припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як вже було зазначено, питання припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання врегульоване пунктом 2 розділу V Порядку №3-1, в якому вказано, що виплата щомісячного довічного утримання припиняється у випадках, передбачених статтею 49 Закону №1058-IV.
Водночас, згідно положень статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відсутні жодні докази того, що щомісячне довічне грошове утримання позивача було призначене на підставі документів, що містили недостовірні відомості. Судом також не встановлено інших підстав для припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання, передбачених статтею 49 Закону №1058-IV. Більш того, згідно вимог розділу IIІ Порядку №3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається зокрема копія рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади та копії інших документів, що надавало відповідачу змогу встановити наявність або відсутність підстав для призначення щомісячного довічного утримання на момент подання позивачем відповідної заяви.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні взагалі відсутні посилання на конкретну норму Закону №1058-IV. При цьому, на переконання суду, рішення суб`єкта владних повноважень вважається прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, якщо належних мотивів та законодавчих підстав такої відмови у вказаному рішенні не наведено. 
У цьому контексті, посилання апелянта, що нормами чинного законодавства чітко визначено вичерпний перелік підстав звільнення судді з посади, при цьому підстави «неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я» та «подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням» виокремлюються та не є тотожними, а також висновки суду першої інстанції, що позивач має достатній стаж для призначення щомісячного довічного грошового утримання як суддя у відставці, не стосуються предмету доказування у межах даної справи та колегією суддів оцінюються критично.
Більш того, посилання апелянта на лист Вищої ради правосуддя 01.03.2021 № 6657/0/9-21 є неспроможними, оскільки згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. При цьому, лист на адресу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївської області, на який в подальшому була надана відповідь Вищою радою правосуддя, відповідачем було направлено 09.02.2021 року, тобто вже після винесення оскаржуваного у межах даної справи рішення від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п.
Згідно висновків Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 17 грудня 2018 року (справа №509/4156/15-а), адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.
В частині наявності правових підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, до цього часу діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI (далі – Закон № 2453-VI) в іншій редакції.
Разом з цим, вказаними законодавчими актами запроваджено різні підходи до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, а саме пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відповідно до якого:
«Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.».
Тобто, розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, фактично відрізнявся від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.
Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Так, до 18 лютого 2020 року позивач отримувала щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого обраховувався виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, проте 18 лютого 2020 року відбулись зміни у порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, зазначеним Законом й встановлювався посадовий оклад виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Між тим, з 19 лютого 2020 року розмір щомісячного довічного грошового утримання обчислюється у порядку, встановленому Законом № 1402-VIII
Частиною 2 статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII).
Розділом ІІ Порядку № 3-1 встановлено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону № 1402-VIII позивач, набула право на перерахунок розміру її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до ст.135 та підпункту 4 пункту 24 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Таким чином, перерахунок обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.
Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 січня 2021 року № 27/03.04-п є протиправним та підлягає скасуванню.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання здійснити перерахунок та виплату довічного утримання суд виходить з принципу верховенства права, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та з принципу ефективності юридичного захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті та встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, проте суд виходив з помилкових мотивів, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року в редакції даної постанови. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року – задовольнити частково. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.01.2021 № 27/03.04-п; зобов`язання вчинити певні дії – змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець

        Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва